Справа № 296/7237/24
2/296/1033/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)

"26" лютого 2026 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:
головуючого судді Адамовича О.Й.,
за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,
представника позивача – адвоката Горлова Є.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович, Корольовський ВДВС у м.Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Стахов А.О., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. за №13558 від 14.10.2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, за яким стягувачем (правонаступником ПАТ «ОТП БАНК») є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА», а боржником ОСОБА_1 , таким, що не підлягає виконанню.
Вимоги обґрунтовані тим, що вчиняючи спірний виконавчий напис, нотаріусом було порушено вимоги Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, відсутні докази безспірності заборгованості; не направлялась вимога про усунення порушень; нотаріусу не надавались первинні документи.
Ухвалою від 04.08.2025 суд прийняв цивільну справу до свого провадження, постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання.
02.10.2025 постановлено ухвалу про витребування доказів.
02.10.2025 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович подав до суду в якій просить справу розглядати без його присутності (а.с.177).
Від інших учасників заяви по суті справи не надходили, про розгляд справи повідомлялися з урахуванням умов воєнного стану. 
Заслухавши представника позивача, дослідивши надані матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішенні спору, судом встановлено наступне. 
Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Як вбачається зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час вчинення виконавчого напису), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на час вчинення виконавчого напису), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Відповідно до Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі Інструкція), що діяла на момент вчинення нотаріального напису, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. 
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
Виконавчий напис (окрім вимоги про неоплату чека) вчиняється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, знаходження боржника або стягувача.
Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. 
Вчинення виконавчого напису заявою одного з іпотекодержателів здійснюється нотаріусом після спливу десяти днів з дня одержання іншими іпотекодержателями письмового повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі отримання письмової заяви від попереднього іпотекодержателя, який має вищий пріоритет, про припинення звернення стягнення на предмет іпотеки виконавчий напис нотаріусом не вчиняється. 
Виконавчий напис на іпотечному договорі, що передбачає задоволення вимоги іпотекодержателя за основним зобов`язанням, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами основного зобов`язання, вчиняється нотаріусом за умови подання іпотекодержателем документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов`язання. 
Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. 
Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. 
Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. 
У разі вчинення виконавчого напису за договором іпотеки нотаріус перевіряє за даними Державного реєстру іпотек наявність чи відсутність заставної, наявність чи відсутність інших іпотекодержателів. 
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.
Виконавчий напис вчиняється на оригіналі документа, що встановлює заборгованість (нотаріально посвідчені угоди, опротестований вексель та ін.).
У справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, або витяг з особового рахунку боржника і копія виконавчого напису.
При цьому, стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
За матеріалами справи, постановою головного державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Товкача Р.В. від 23 вересня 2019 року, виконавчий напис №13558 виданий 14.10.2010 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. про звернення стягнення на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки №РМ-SME 010/049/2008 від 28.02.2008 р.за р.№3763 та додаткового договору №1 до договору іпотеки від 22.06.2009р. за р.№5718, передані в іпотеку ПАТ "ОТП Банк". За рахунок коштів, отриманих від реалізації житлового будинкута земельної ділянки задовольнити вимоги ПАТ "ОТП банк" у розмірі 2791313грн.01коп. які належать на праві власності ОСОБА_1 , повернуто стягувачу.
Як вбачається з вказаної постанови виконавчого провадження №22195421, оспорюваний позивачем виконавчий напис вчинено 14 жовтня 2010 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я.
На підтвердження своєї позиції позивач до матеріалів справи не долучив копію оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса.
Суд задовольнив клопотання позивача та витребував у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтак Віктора Ярославовича належним чином завірену копію виконавчого напису №13558 від 14.10.2010 р. про звернення стягнення на предмет іпотеки, за яким стягувачем було ПАТ «ОТП БАНК», а боржником ОСОБА_1 , а також належним чином завірені копії всіх без виключення документів, на підставі яких вчинявся вказаний виконавчий напис.
Однак приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. листом від 08 січня 2026 року №49/01-16 повідомив про неможливість надання відповідних матеріалів у зв`язку із знищенням виконавчих написів та документів, як таких, що не мають культурної цінності та втратили практичне значення.
Отже судом за вмотивованим клопотанням позивача вживались заходи щодо отримання копії оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, які виявились безрезультатними.
Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як визначено у ч. ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З урахуванням наведених вище цивільних процесуальних норм, суд зазначає, що саме на ОСОБА_1 , як позивача у справі, який стверджує про порушення відповідачем його прав, покладено обов`язок довести ті обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог.
На підтвердження своєї позиції позивач до матеріалів справи не долучив копію оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса.
Разом з тим, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я., на виконання ухвали суду про витребування доказів, повідомив про неможливість надання виконавчого напису та документів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис, у зв`язку із їх знищенням.
Отже у даному випадку суд позбавлений можливості встановити на підставі яких документів відбулось стягнення в безспірному порядку за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса від 14 жовтня 2010 року.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. 
Наявність судового рішення Богунського районного суду м.Житомира від 24.11.2011 року у справі №2-977/11, яким зобов`язано в солідарному порядку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повернути ПАТ "ОТП Банк" 338835,69 доларів США за кредитним договором №СМ-SME 010/049/2008 від 28.02.2008 року в забезпечення якого було укладено договір іпотеки №РМ-SME 010/049/2008 від 28.02.2008 р.за р.№3763 та додатковий договір №1 до договору іпотеки від 22.06.2009р. за р.№5718, передані в іпотеку ПАТ "ОТП Банк", не свідчить про наявність підстав для задоволення позову. Примусове виконання такого рішення в межах якого було реалізоване вказане іпотечне майно також не може бути підставою для задоволеня позову, оскільки факт продажу такого майна в іншому виконавчому провадженні не свідчить про наявність підстав, за яких виконавчий напис може бути визнано таким, що не підлягає виконанню. Продаж майна, на яке звернуто стягнення за виконавчим написом, за межами процедури стягнення на предмет іпотеки, виключає можливість його виконання фактично, однак не може слугувати підставою для висновку про незаконність вчинення такого виконавчого напису нотаріусом. 
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів щодо заявлених вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а відтак суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, а тому у задоволенні позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, слід відмовити. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати слід віднести за рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст..12, 76,81,89,263-265,279, 354,355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович, Корольовський ВДВС у м.Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржено відповідачем шляхом подання до Корольовського районного суду м.Житомира заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 . 

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА», адреса: м. Київ, вул. Фізкультури, буд.28Д, ЄДРПОУ 36789421.

Третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович, адреса: м. Житомир, вул. Басейна, 3.

Третя особа: Корольвський ВДВС у м.Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), адреса: м. Житомир, вул. Леха Качинського, буд.12-А. 

Головуючий суддя О. Й. Адамович 

Дата складання повного тексту рішення: 16.03.2026