Номер провадження: 22-ц/813/3664/26 
Справа № 514/614/25
Головуючий у першій інстанції Тончева Н. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тарутинського районного суду Одеської області від 22 травня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мажар Ольги Іванівни, заступника начальника Бессарабського відділу Державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міхайлєнко Тетяни Юріївни, начальника управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарева Ігоря Валерійовича, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, відповідно до якої просила: 
- визнати протиправними дії заступника начальника Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міхайлєнко Т.Ю., а саме: заявлення нею безпідставного самовідводу у виконавчому провадженні та складання постанови про опис й арешт майна від 09 квітня 2025 року з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» в присутності понятих ОСОБА_2 , державного виконавця зазначеного відділу та провідного спеціаліста відділу, ОСОБА_3 без участі представника стягувача ОСОБА_4 , якій необхідно було передати майно на зберігання;
- визнати протиправною бездіяльність заступника начальника Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міхайлєнко Т.Ю., зокрема, нею проігноровано заяви стягувача від 11 лютого 2025 року, 13 лютого 2025 року та 10 квітня 2025 року та не направлено запити до відповідних установ про отримання інформації щодо майна боржника, не направлено до суду подання про примусове проникнення до житла боржника, не проведено усі необхідні виконавчі дії з метою виявлення майна боржника та реалізації майна боржника, що унеможливлює стягнення заборгованості за аліментами; 
- визнати протиправними дії та бездіяльність начальник Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мажар О.І. щодо заявлення самовідводу з порушенням норм закону України «Про виконавче провадження» та не здійснення контролю за примусовим виконанням виконавчого листа №514/1086/22; 
- визнати протиправною та скасувати постанову начальника управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарєва І.В. від 14 квітня 2025 року про передачу виконавчого провадження №72473035 до Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); 
- зобов`язати начальника управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарєва І.В. забезпечити передачу виконавчого провадження №72473035 до Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
В обґрунтування скарги заявник зазначила, що у провадженні Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 72473035 відкрите на підставі виконавчого листа № 514/1086/22, виданого Тарутинським районним судом Одеської області від 23.03.2023 року щодо стягнення з ОСОБА_5 на її користь аліментів у розмірі 1/2 частина заробітку платника аліментів щомісячно, але не менше 50% суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.09.2022 року і до досягнення дітей повноліття.
08.08.2023 року державним виконавцем Тарутинського відділу ДВС у Болградському районі Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса) Міхайленко Т.Ю. відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа.
28.04.2025 року заявник отримала постанову про передачу виконавчого провадження від 16.04.2025 року у Бессарабському відділі ДВС.
Згідно розрахунку заборгованості від 16.04.2025 року заборгованість по аліментам ОСОБА_5 складає 254 331,95 гривень та штраф за несплату аліментів 43 634,44 гривень.
11.02.2025 року та 13.02.2025 року заявник звернулась із заявою до Бессарабського відділу ДВС щодо звернення стягнення на майно боржника та направлення відповідних запитів, а саме: до Тарутинського районного суду Одеської області подання про дозвіл на проникнення в житловий будинок, який належить на праві приватної власності боржнику у зв`язку з тим що житловий будинок, який належить на праві приватної власності ОСОБА_5 перебуває під заставою Черноморського банку розвитку та реконструкції, а також направити запит до Національного Банку України.
10.04.2025 року заявник звернулась із заявою до заступника начальника Бессарабського відділу ДВС – Міхайленко Т.Ю. про направлення подання до суду щодо отримання дозволу на проникнення до житла боржника.
До 14.04.2025 року заступником начальника Бессарабського відділу ДВС Міхайленко Т.Ю. заяви проігноровано та не виконано.
Начальник Бессарабського відділу ДВС Мажар О.І. мала би проконтролювати своєчасність вчинення державним виконавцем виконавчих дій у цьому виконавчому провадженні, проте вказаного обов`язку не виконала, внаслідок чого державним виконавцем було порушено виконання рішення суду.
Натомість 11.04.2025 року, начальник Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі в Одеській області Мажар О.І. на підставі того, що в 2005 році працювала із скаржником у відділі ДВС Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області, заявила собі та всьому відділу державних виконавців самовідвід, оскільки зі сторони скаржника наявне переслідування державних виконавців.
14.04.2025 року постановою начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса) Бондарева І.В., вирішено передати виконавче провадження № 72473035 до Арцизького відділу ДВС у Болградському районі Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса) для організації подальшого виконання.
Заявниця зазначила, що самовідвід начальника Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі Одеської області та всіх державних виконавців відділу є безпідставним, таким, що суперечить вимогам законодавства, а саме ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», якою в свою чергу передбачені обставини при наявності яких виконавець не може виконувати рішення суду.
Заявниця вказала, що не перебуває з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 або будь–яким іншим державним виконавцем зазначеного відділу у дружніх стосунках, в трудових або будь-яких інших відносинах на час виконання виконавчого провадження, не є близькою особою будь з ким із них, вона проживає у с-щі Бессарабське Болградського району Одеської області, боржник ОСОБА_5 також зареєстрований у цьому населеному пункті, а також все майно останнього знаходиться в с-щі Бессарабське. Передача виконавчого провадження до іншого відділу ДВС призведе до утруднення виконання рішення суду.
Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 22 травня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державних виконавців відділу державної виконавчої служби, а саме: начальника Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мажар Ольги Іванівни, заступника начальника Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міхайлєнко Тетяни Юріївни, начальника управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарева Ігоря Валерійовича – відмовлено.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Тарутинського районного суду Одеської області від 22 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з 23.08.2023 року було накладено арешт на майно боржника та до часу передачі виконавчого провадження до 16.04.2025 року, але державним виконавцем не направлялися необхідні запити в строки встановленні Законом та Інструкції з організації примусового виконання рішень, на протязі 1 року й 8 місяців, ніяких примусових дій не здійснювалось відносно майна боржника. Разом з тим, не проведення перевірки майнового стану боржника; не накладення арешту, не проведення вилучення майна та не проведення примусової реалізації майна в рахунок погашення заборгованості по аліментам свідчіть про бездіяльність заступника начальника Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) Міхайлєнко Т.Ю., яка призводить до невиконання рішення суду, але суд не звернув на це увагу.
Крім того, скаржник зазначає, що про недобрі стосунки з колишніми колегами я вперше дізналась з ухвали суду. З начальником відділу я працювала разом у 2005 році, 20 років тому, та про відверто погане відношення до мене з її боку не знала. Із спеціалістами відділу працювала багато років, спілкувалась з ними, але зараз дізналась про недобрі стосунки з ними, із державними виконавцями взагалі познайомились коли прийшла до відділу із заявою про примусове виконання виконавчого листа про стягнення аліментів, раніше ми не були знайомими. Тобто, ніякого конфлікту інтересів не має, є недоброзичливе й упереджене ставлення до скаржника з боку начальника, заступника начальника та усіх посадовців Бессарабського відділу ДВС, та ця відмова щодо примусово виконання рішення про стягнення аліментів на мою користь принижує гідність скаржника. Тому ОСОБА_1 вважає, що самовідвід начальника Бессарабського відділу ДВС у Белградському районі Одеської області ПМУМЮ (м Одеса), Мажар О.І. та всіх державних виконавців відділу є безпідставним, таким що суперечить нормам законодавства. Також, вважає постанову начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Одеській області ПМУМЮ (м Одеса), ОСОБА_8 , протиправною, такою, що суперечить вимогам чинного законодавства.
Від представника Бессарабського ВДВС у Болградському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначає про необґрунтованість апеляційної скарги та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 03.02.2026 року на 14:30 год. учасники справи не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявили та заяв про відкладення судового засідання не подавали.
Від представника Бессарабського ВДВС у Болградському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) надійшла заява про розгляд справи за відсутності останнього.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 03.02.2026 року учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за зміст. висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державних виконавців відділу державної виконавчої служби, суд першої інстанції виходив з того, що:
- всі заяви подані до Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) заступником начальника Бессарабського Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) Міхайлєнко Т.Ю. були опрацьовані вчасно про що свідчать відповідні відповіді в матеріалах виконавчого провадження. начальником Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) Мажар О.І.;
- дії заступника начальника Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) Міхайлєнко Т.Ю. при виконанні виконавчого провадження № 72473035 вже визнано такими, що проведені з порушенням вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ОСОБА_9 при складені постанови від 09.04.2025 року про опис й арешт майна. На даний час постанова про опис майна скасована;
- з метою уникнення конфлікту інтересів, питання про відвід державного виконавця вирішено начальником відділу відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Проте, повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може з таких підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у провадженні Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 72473035 відкрите 08.08.2023 року на підставі виконавчого листа № 514/1086/22, виданого Тарутинським районним судом Одеської області від 23.03.2023 року щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньок: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/2 частини заробітку платника аліментів щомісячно, але не менше 50% суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.09.2022 року і до досягнення дітьми повноліття.
13.02.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) з заявою про направлення запиту щодо встановлення кола осіб, які зареєстровані в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 та про направлення запиту до Державної прикордонної служби України щодо незаконного перетину боржником Державного кордону України або його правомірного виїзду з 01 серпня 2024 року до моменту подання заяви.
03.03.2025 року отримано відповідь Бессарабської селищної ради на ім`я заступника начальника Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса), а саме на запит від 25.02.2025 року № 21.10/4613, в якому зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
27.03.2025 року отримано відповідь з Держаної прикордонної служби України на ім`я заступника начальника Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса), а саме на запит від 25.02.2025 року № 21.8-10/4612, в якому зазначено, що відомостей перетинання Державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_5 в період з 01.08.2024 року по 05.03.2025 року в Базі даних не виявлено.
09.04.2025 року постійною виконавчою групою відділу від згідно розпорядження начальника відділу від 07.02.2025 року та постанови від 07.02.2025 року було здійснено вихід за адресою Болградський район с-ще Бессарабське, вул. Центральна,69 де державним виконавцем проведено опис й арешт будинку належний боржнику.
11.04.2025 року начальник Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернулась з заявою до начальника управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондарева І.В. про самовідвід начальника Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та всіх державних виконавців цього відділу посилаючись на те, що у провадженні Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 72473035 відкрите на підставі виконавчого листа № 514/1086/22. Під час виконання встановлено, що за таким виконавчим провадженням стягувач ОСОБА_1 у 2005 році працювала спільно з начальником відділу Мажар О.І. старшим державним виконавцем Тарутинського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області. Тож з метою уникнення конфлікту інтересів, переслідування державних виконавців, керуючись ч. 4 ст. 5 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» просила вирішити питання про самовідвід та передачу виконавчого провадження до іншого відділу, для подальшого виконання.
14.04.2025 року начальник управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондарев І.В. встановив, що стягувач за виконавчим листом у 2005 році займала посаду старшого державного виконавця Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області та працювала спільно з ОСОБА_6 , яка на теперішній час займає посаду начальника відділу. Тому, керуючись ч. 4 ст. 5, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», абз. 2 п. 7 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 виніс постанову про задоволення заяви начальника Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мажар О.І. від 11.04.2025 року про самовідвід начальника та всіх державних виконавців цього відділу у виконавчому провадженні № 72473035 з примусового виконання виконавчого листа № 514/1086/22, виданого 23.03.2023 року Тарутинським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньок: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/2 частини заробітку платника аліментів щомісячно, але не менше 50% суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.09.2022 року і до досягнення дітьми повноліття.
Вказане виконавче провадження передано до Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для організації подальшого виконання.
Відповідно до доповідної записки від 16.04.2025 року заступника начальника Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) Міхайлєнко Т.Ю. на ім`я начальника Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) Мажар О.І. встановлено, що 09.04.2025 року виконавчою групою в складі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 для опису житлового будинку ОСОБА_5 за виконавчим провадженням № 72473035. В ході виконання виконавчих дій до складу виконавчої групи підійшли сусіди і почали ставити питання, телефонувати комусь. При складанні постанови опису й арешту майна відволікаючись на запитання сусідів нею помилково в графі «поняті» вказано прізвища виконавчої групи, а не понятих які були залучені.
16.04.2025 року начальником Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) винесено постанову на підставі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 7 Розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, якою дії заступника начальника Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) Міхайлєнко Т.Ю. при виконанні виконавчого провадження № 72473035 визнано такими, що проведені з порушенням вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ОСОБА_9 при складені постанови від 09.04.2025 року про опис й арешт майна в графі «поняті» помилково вказано державних виконавців виконавчої групи у даному виконавчому провадженні, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Тож, ОСОБА_9 зобов`язано вжити відповідні заходи передбачені Законом України «Про виконавче провадження».
Колегія суддів виходить з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України "Про виконавче провадження").
Положеннями ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Предметом оскарження можуть бути рішення, дії або бездіяльність державного виконавця.
Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
У статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і приводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законами України "Про державну виконавчу службу" та "Про виконавче провадження".
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Звертаючись до суду зі скаргою на дії/бездіяльність державних виконавців Бессарабського відділу ДВС Кіосе Л.В. зазначає, що 11.02.2025 року, 13.02.2025 року та 10.04.2025 року звернулась із заявами до Бессарабського відділу ДВС щодо звернення стягнення на майно боржника та направлення відповідних запитів, однак до 14.04.2025 року заступником начальника Бессарабського відділу ДВС Міхайленко Т.Ю. заяви проігноровано та не виконано.
Так, з матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення виконання рішення суду та у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, яка склала на 01.08.2023 року 206 983,93 грн. заступником начальника відділу Міхайлєнко Т.Ю., у ході виконання, виконавчого документу вжито заходи примусового виконання рішення, а саме: накладено арешт на кошти та все майно боржника, про що внесені відомості до Єдиного реєстру боржників.
Згідно заяв скаржника від 11.02.2025 року та від 13.02.2025 року, ОСОБА_1 просила направити запити до: Прикордонної служби України, щодо перетину державного кордону або виїзду за кордон боржника з 01.08.2024 року по 13.02.2025 року; Національного банку України щодо надання інформації про ліквідацію АКБ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" код ЄДРПОУ 20929956, а також щодо встановлення кола осіб, які зареєстровані в будинку, що належить боржнику.
Заступником начальника відділу Бессарабським відділом ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) Міхайлєнко Т.Ю. на вимогу заяв ОСОБА_1 направлено відповідні запити до вищезазначених установ.
З відповіді Бессарабської селищної ради на ім`я заступника начальника Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса), отриманої на запит від 25.02.2025 року № 21.10/4613 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
27.03.2025 року отримано відповідь з Держаної прикордонної служби України на ім`я заступника начальника Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ ( м. Одеса), на запит від 25.02.2025 року № 21.8-10/4612, в якій зазначено, що відомостей перетинання Державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_5 в період з 01.08.2024 року по 05.03.2025 року в Базі даних не виявлено.
З роздруківки з офіційного сайту НБУ, з розміщеної інформації про ліквідацію всіх банківських установ у яких відкликано та анульовано ліцензію, вбачається, що АКБ «Черноморський банк розвитку та реконструкції» код ЄДРПОУ 20929956, увійшов до списку банківських установ у яких відкликано та анульовано ліцензію.
Разом тим, згідно з відповідями від 27.02.2025 року № 21.810/5144 та № 21.810/5182 Бессарабським відділом ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) повідомлено ОСОБА_1 про здійснення запитів до органів згідно заяви скаржника від 11.02.2025 року та від 13.02.2025 року.
Щодо заяви ОСОБА_1 від 10.04.2025 року про направлення подання до суду про отримання дозволу на проникнення до житла боржника, судом встановлено, що така заява направлено на електронну адресу відділу info@tr.od.dvs.gov.ua, яка з 19.12.2024 року по теперішній час не працює, у зв`язку з повномасштабною кібератакою на реєстри Міністерства юстиції України, у тому числі й електронні адреси відділів ДВС. За таких обставин, вказану вище заяву ОСОБА_1 Бессарабським відділом ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) не отримано. Крім того, матеріали справи не містять доказів надсилання та отримання такої заяви.
Отже, убачається, що всі заяви подані ОСОБА_1 до Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) заступником начальника Бессарабського Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ ( м. Одеса) Міхайлєнко Т.Ю. були розглянуті та опрацьовані у строк встановлений розділом ІІ ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».
З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги в частині визнання протиправною бездіяльність заступника начальника Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міхайлєнко Т.Ю.
Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження мають право заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, та користуватися іншими правами, наданими законом.
Частиною четвертою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені підстави, за яких державний виконавець, приватний виконавець не може виконувати рішення.
Згідно положень ст. 23 Закону України "Про виконавче провадження", у разі виявлення обставин, передбачених частиною четвертою ст. 5 цього Закону, виконавець зобов`язаний заявити самовідвід та повідомити про це стягувача.
З тих самих підстав відвід виконавцю може бути заявлений стягувачем, боржником або їхніми представниками. Відвід має бути вмотивованим, викладеним у письмовій формі і може бути заявлений у будь-який час до закінчення виконавчого провадження.
Питання про відвід державного виконавця, який не заявив самовідвід, вирішується начальником відділу, якому підпорядкований державний виконавець, про що виноситься постанова.
Питання про відвід, самовідвід начальника відділу або всіх державних виконавців зазначеного відділу вирішується керівником органу державної виконавчої служби вищого рівня. Постанова про задоволення чи відмову в задоволенні відводу, самовідводу начальника відділу або всіх державних виконавців зазначеного відділу може бути оскаржена в 10-денний строк у порядку, встановленому цим Законом.
У разі відводу державного виконавця виконавчий документ передається у встановленому порядку іншому державному виконавцеві або іншому органу державної виконавчої служби.
Відмова у задоволенні відводу державного виконавця може бути оскаржена в 10-денний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Посадові особи, які мають право на розгляд питання про відвід державного виконавця, зобов`язані розглянути заяву про відвід або самовідвід у строк до п`яти робочих днів після її надходження.
Відповідно до вимог частини другої ст. 23 Закону України "Про виконавче провадження", посадові особи, які мають право на розгляд питання про відвід державного виконавця, зобов`язані розглянути заяву про відвід або самовідвід у строк до п`яти робочих днів після її надходження.
Так, за частиною четвертою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець, приватний виконавець не може виконувати рішення, якщо:
- боржником або стягувачем є сам виконавець, близькі йому особи (особи, які разом проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки з виконавцем (у тому числі особи, які разом проживають, але не перебувають у шлюбі), а також незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням виконавця), пов`язані з ним особи.
- боржником або стягувачем є особа, яка перебуває у трудових відносинах з таким виконавцем;
- виконавець, близька йому особа або особа, яка перебуває з виконавцем у трудових відносинах, має реальний або потенційний конфлікт інтересів;
- сума стягнення за виконавчим документом з урахуванням сум за виконавчими документами, що вже перебувають на виконанні у приватного виконавця, перевищує мінімальний розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності такого приватного виконавця.
Отже, ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено чіткий перелік підстав, згідно яких державний виконавець не може виконувати рішення суду.
Право стягувача на оскарження постанови виконавця про самовідвід або про відмову у відводі спрямоване на недопущення безпідставного усунення виконавця від виконання рішення і відповідає таким засадам виконавчого провадження, як обов`язковість виконання рішень, справедливість, неупередженість та об`єктивність, а також розумність строків виконавчого провадження та забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2024 року у справі № 824/131/23, від 22.10.2025 року у справі № 2-2830/10.
При розгляді заяви про самовідвід начальника та всіх державних виконавців Бессарабського ВДВС у Болградському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) начальником управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарєвим І.В. прийнято постанову про задоволення самовідводу, який обґрунтований наявністю потенційного конфлікту інтересів, посилаючись на наявність трудових відносин між стягувачем та державним виконавцем Мажар О.І. у 2005 році.
При цьому, стягувач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі стверджує, що працювала з державним виконавцем Мажар О.І. у 2005 році, тобто 20 років тому, з іншими державними виконавцями Бессарабського ВДВС взагалі раніше не була знайома, жодних дружніх/недружніх стосунків з вказаними виконавцями немає, про погане відношення до себе дізналася вже із оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Разом з тим, скаржник зазначає, що аргументи начальника Бессарабського ВДВС Мажар О.І. про неможливість державними виконавцями Бессарабського ВДВС у Болградському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) виконання рішення, у зв`язку з існуванням потенційного конфлікту інтересів мають безпідставний характер.
Зі заяви начальника Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мажар О.І. від 11.04.2025 року вбачається, що підставою для самовідводу начальника та всіх державних виконавців цього відділу слугувало наявність у стягувача потенційного конфлікту інтересів, який полягає, зокрема, у тому, що стягувач ОСОБА_1 у 2005 році займала посаду старшого державного виконавця Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області та працювала разом з ОСОБА_6 , яка на теперішній час займає посаду начальника відділу.
В абзаці 8 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання корупції" поняття потенційного конфлікту інтересів визначається як наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Закону України "Про запобігання корупції" зовнішнє врегулювання конфлікту інтересів здійснюється шляхом усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах потенційного конфлікту інтересів.
Разом з тим, з`ясування обставин щодо наявності реального або потенційного конфлікту інтересів виконавця та стягувача відбувається під час надходження заяви про примусове виконання рішення у порядку, визначеному статтями 4, 5, 23 Закону України «Про виконавче провадження», наслідком якого може бути вирішення питання державним виконавцем про самовідвід та повідомлення про це стягувача.
Як вбачається з матеріалі справи виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 514/1086/22, виданого Тарутинським районним судом Одеської області від 23.03.2023 року щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньок відкрите державним виконавцем у 2023 року.
Крім того, заступником начальника Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) Міхайлєнко Т.Ю. під час здійснення виконавчого провадження № 72473035 у період з 2023 року по 2025 рік було вчинено ряд виконавчих дій спрямованих на примусове виконання виконавчого листа № 514/1086/22.
Однак, про підставу для самовідводу усіх державних виконавців Бессарабського ВДВС у Болградському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) заступнику начальника зазначеного ВДВС Міхайлєнко Т.Ю. стадо відомо лише у 2025 році, з проміжком двох років після відкриття виконавчого провадження.
Колегія суддів, перевіряючи підстави самовідводу, зазначені у заяві начальника Бессарабського ВДВС у Болградському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) Мажар О.І. від 11.04.2025 року, доходить висновку про відсутність правових підстав для відведення начальника та всіх державних виконавців Бессарабського ВДВС у Болградському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) від виконання виконавчого провадження № 72473035, оскільки спеціальний закон містить виключний перелік підстав для відводу/самовідводу виконавця, жодна з яких не підтверджена належними та допустимими доказами.
Заява начальника Бессарабського ВДВС у Болградському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) Мажар О.І. про самовідвід не містять визначених законом підстав для відводу/самовідводу державних виконавців та не свідчать про існування потенційного конфлікту інтересів між стягувачем та державними виконавцями.
Ураховуючи наведене апеляційним судом не встановлено наявність обставин, які б давали підставу стверджувати про неможливість виконання усіма державними виконавцями Бессарабського ВДВС у Болградському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньок.
Отже, дії начальника Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мажар О.І. щодо заявлення самовідводу собі та усім державних виконавців Бессарабського ВДВС у Болградському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) є неправомірними та не відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження".
За таких обставин постанова начальника управління забезпечення примусового виконання рішень не може вважатися обґрунтованою, оскільки не містить належного мотивування для задоволення заявленого самовідводу.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що оспорювана постанова начальника управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарєва І.В. від 14.04.2025 року про задоволення заяви начальника Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мажар О.І. від 11.04.2025 року про самовідвід начальника та всіх державних виконавців цього відділу у виконавчому провадженні № 72473035 є необґрунтованою, а, відтак, такою, що підлягає скасуванню.
Щодо вимоги скарги ОСОБА_1 зобов`язати начальника управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарєва І.В. забезпечити передачу виконавчого провадження №72473035 до Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) колегія суддів враховує таке.
Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради від 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у справах «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року, «Фадєєва проти Росії» від 09 червня 2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» від 17 грудня 2004 року, завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, а тому суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 201/12569/16.
З огляду на викладене вимоги скарги в частині зобов`язання начальника управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарєва І.В. передати виконавче провадження №72473035 до Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не можуть бути задоволені судом, оскільки вчинення таких дій обумовлене, зокрема, задоволенням заяви про відвід/самовідвід державного виконавця у провадженні якого перебуває таке виконавче провадження, що за своєю правовою природою є дискреційними повноваженнями начальника відділу. Діючими нормами процесуального права вирішення вказаного питання не віднесено до компетенції суду при розгляді скарги у порядку ст. 447 ЦПК України.
Водночас з метою поновлення порушеного права скаржника, колегія суддів вважає, що вимоги скарги в цій частині підлягають задоволенню шляхом зобов`язання начальника управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарєва І.В. вирішити питання про повернення виконавчого провадження №72473035 до Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Вимоги скарги про визнання протиправними дії заступника начальника Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міхайлєнко Т.Ю. щодо складання постанови про опис й арешт майна від 09 квітня 2025 року з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до доповідної записки від 16.04.2025 року заступника начальника Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) Міхайлєнко Т.Ю. на ім`я начальника Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) Мажар О.І. встановлено, що 09.04.2025 року виконавчою групою в складі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 для опису житлового будинку ОСОБА_5 за виконавчим провадженням № 72473035. В ході виконання виконавчих дій до складу виконавчої групи підійшли сусіди і почали ставити питання, телефонувати комусь. При складанні постанови опису й арешту майна відволікаючись на запитання сусідів нею помилково в графі «поняті» вказано прізвища виконавчої групи, а не понятих які були залучені.
16.04.2025 року начальником Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) винесено постанову на підставі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 7 Розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, якою дії заступника начальника Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) Міхайлєнко Т.Ю. при виконанні виконавчого провадження № 72473035 визнано такими, що проведені з порушенням вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Отже, питання про відповідність постанови опису й арешту майна від 09.04.2025 року вимогам Закону України «Про виконавче провадження» було розглянуто начальником Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса), якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, за результатами розгляду якого прийнято постанову про визнання дій заступника начальника Бессарабського відділу ДВС у Болградському районі ПМУМЮ (м. Одеса) Міхайлєнко Т.Ю. при виконанні виконавчого провадження № 72473035 такими, що проведені з порушенням вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ОСОБА_9 при складені постанови від 09.04.2025 року про опис й арешт майна в графі «поняті» помилково вказано державних виконавців виконавчої групи у даному виконавчому провадженні, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та скасовано постанову про опис та арешт майна від 09.04.2025 року.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду.
Відповідно до положень статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення або зміни рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції в частині в частині відмови у визнанні протиправними дії начальника Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мажар О.І. щодо заявлення самовідводу з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження»; скасування постанови начальника управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарєва І.В. від 14 квітня 2025 року; зобов`язання начальника управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарєва І.В. вирішити питання про повернення виконавчого провадження №72473035 до Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення скарги.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Тарутинського районного суду Одеської області від 22 травня 2025 року в частині вирішення скарги ОСОБА_1 в частині:
- відмови у визнанні протиправними дії начальника Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мажар О.І. щодо заявлення самовідводу з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження»;
- скасування постанови начальника управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарєва І.В. від 14 квітня 2025 року;
- зобов`язання начальника управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарєва І.В. вирішити питання про повернення виконавчого провадження №72473035 до Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),
скасувати та ухвалити цій частині нове судове рішення.
Визнати протиправними дії начальника Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мажар О.І. щодо заявлення самовідводу з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження».
Скасувати постанову начальника управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарєва І.В. від 14 квітня 2025 року.
Зобов`язати начальника управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарєва І.В. вирішити питання про повернення виконавчого провадження №72473035 до Бессарабського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
В іншій частині ухвалу Тарутинського районного суду Одеської області від 22 травня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 13.03.2026 року.

Головуючий         О.М. Таварткіладзе

Судді:         Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова