ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року	Львів	Справа № 380/19893/25 пров. № А/857/2532/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді	Матковської З. М.	
суддів -	Гуляка В. В.	
 	Ільчишин Н. В.	
при секретарі судового засідання: Плесак М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі № 380/19893/25 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови,
головуючий суддя першої інстанції – Гавдик З.В., час ухвалення - письмовому провадженні, місце ухвалення – м.Львів, дата складання повного тексту – 14.12.2025
В С Т А Н О В И В :
Позивач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.09.2025 ВП № 79192656 про стягнення виконавчого збору в розмірі 26000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.09.2025 через ЄСІТС в позивачу надійшла спірна постанова стосовно стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 26 000,00 грн.
Вважає, зазначену постанову неправомірною та безпідставною, винесеною з порушенням норм чинного законодавства. Зауважує, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі № 1.380.2019.001386 позовну заяву задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зменшення основного розміру пенсії з 90% до 80% відповідних сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.01.2018 перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону України від 09.04.92 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у порядку і розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяких інших осіб», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90 % сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням сум.
На адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 16.08.2022, за вх. № 1028/14, надійшла постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа № 1.380.2019.001386. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі № 1.380.2019.001386 виконано. Розмір пенсійної виплати, перерахованої з 01.01.2018 по 13.02.2020, яка становить 25412,59 було виплачено основними відомостями в листопаді 2022 року. Листом від 09.11.2022 № 1300-5203-8/104059 повідомлено ОСОБА_1 про виконання рішення суду в повному обсязі. Листом від 19.09.2025 № 1300-5310-8/122770 повідомлено головного державного виконавця про виконання рішення суду. Виконавчий документ виконано до надходження постанови про відкриття виконавчого провадження. Згідно з даними наявними в АСВП, постановою від 24.09.2025 закінчено виконавче провадження № 69395476 у зв`язку з виконанням рішення суду в повному обсязі шляхом проведення відповідних виплат. Вважає, що Старшим державним виконавцем при винесенні постанов про відкриття виконавчого провадження зі стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження не було взято до уваги, що боржником є державний орган, а рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, тому ним безпідставно, винесено оскаржувані постанови.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року в задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а також не повністю досліджено обставини справи.
Апелянт зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, як територіальний орган виконавчої влади, підпадає під визначення «державний орган» в розумінні Закону-1404 та Закону-4901, а тому примусове стягнення грошових коштів можливе лише через органи Державної казначейської служби України, і органам Державної виконавчої служби України відповідні виконавчі документи не підвідомчі. Враховуючи наведене, державний виконавець не наділений повноваженнями щодо стягнення коштів з державного органу, а саме з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Також зауважує, що державним виконавцем в порушення ст. 1 Закону-1404 не було враховано всіх обставин, та не вжито всіх заходів щодо з`ясування всіх обставин справи, що мають значення для прийняття такого рішення, як винесення постанов про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, оскільки не було взято до уваги, що судове рішення виконано.
З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідач правом подання відзиву не скористався.
В судовому зсіданні апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суд першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання.
Відповідно до статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи (ч.7 ст. 287 КАС України).
З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує наступне.
Судом встановлено, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 69395476, з виконання виконавчого листа № 1.380.2019.001386, виданого 23.03.2020 Львівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» виходячи з розрахунку 90 % відповідних сум грошового забезпечення з 01.01.2018 із урахуванням раніше виплачених сум.
24.09.2025 Державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 69395476 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону.
29.07.2022 відповідачем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у ВП № 69395476 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 26000,00 грн.
25.09.2025 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 79192656 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 26000,00 грн . 
Не погоджуючись із постановою державного виконавця від 25.09.2025 про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся із даним позовом до суду. 
Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що постанова державного виконавця від 29.07.2022 ВП № 69395476 про стягнення з позивача виконавчого збору є виконавчим документом, за яким відповідачем відкрито спірне виконавче провадження. Проте, доказів того, що такий виконавчий документ, а саме постанова державного виконавця від 29.07.2022 ВП № 69395476 про стягнення з позивача виконавчого збору, на час розгляду цієї справи в суді в порядку, визначеному чинним законодавством, протиправним не визнавався та не скасовувався, а тому підлягає виконанню.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені в Законі України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі – Закон №1404-VIII). 
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає спірну постанову протиправною та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам законодавства, як наслідок просить суд скасувати її.
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час спірних правовідносин), відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема:
5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Відповідно до ст. 27 цього ж Закону, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Відповідно до частини п`ятої вказаної вище статті, виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню (крім спеціальної виписки з Реєстру аграрних нот);
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ( ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).
Виконавчий збір не стягується, якщо інше не передбачено угодою про врегулювання спору (мировою угодою), укладеною між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулюваня спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, відповідно до якої виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню ( ч. 10 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню шляхом виокремлення в самостійне виконавче провадження у разі закінчення того виконавчого провадження, у межах якого з боржника було стягнуто виконавчий збір.
При цьому, у разі, якщо виконавче провадження закінчено і винесена у ньому постанова щодо стягнення з боржника виконавчого збору є чинною (у порядку, визначеному законодавством, протиправною не визнана та не скасована) законодавством не передбачено іншої альтернативи поведінки виконавця, окрім як відкриття нового виконавчого провадження з виконання такої постанови.
Судом встановлено, предметом спору в цій справі є безпосередньо постанова державного виконавця від 25.09.2025 про відкриття виконавчого провадження № 79192656 щодо виконання постанови державного виконавця від 29.07.2022 ВП № 69395476 в частині стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 26000,00 грн.
Вказана постанова державного виконавця від 29.07.2022 ВП № 69395476 про стягнення з позивача виконавчого збору фактично є виконавчим документом, за яким відповідачем відкрито спірне виконавче провадження.
Крім цього, судом встановлено, що постанова державного виконавця від 29.07.2022 ВП № 69395476 про стягнення з позивача виконавчого збору, на час розгляду цієї справи в суді в порядку, визначеному чинним законодавством, протиправною не визнавалася та не скасована.
Отже, оскаржувана постанова від 25.09.2025 про відкриття виконавчого провадження № 79192656 підлягає виконанню.
Крім цього, апеляційний суд зауважує, що відповідно до п. 4 частини 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються, зокрема зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, а також виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Як слідує із позовної заяви та апеляційної скарги, підставою скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, позивач вказує ту обставину, що виконавчий документ № 69395476, з виконання виконавчого листа № 1.380.2019.001386, виданого 23.03.2020 Львівським окружним адміністративним судом, виконано до надходження постанови про відкриття виконавчого провадження та що державний виконавець не наділений повноваженнями на стягнення коштів з державного органу. Жодних інших підстав для скасування оскаржуваної постанови позивач не наводить. 
Колегія суддів зазначає, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень
Водночас, вихід за межі позову в інтересах самого суб`єкта владних повноважень, зокрема при оскарженні рішень інших суб`єктів владних повноважень не допускається, оскільки суд зв`язаний предметом і підставами спору.
Отже, скасування постанови про відкриття провадження про стягнення виконавчого збору від 25.09.2025, не є належним способом захисту прав позивача, оскільки залишається чинною постанова про стягнення виконавчого збору від 29.07.2022. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі № 380/19893/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин 	

Повний текст постанови складений та підписаний 16.02.2026