ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" березня 2026 р. Справа№ 910/5736/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Яценко О.В.
суддів: Горбасенка П.В. 
Спаських Н.М. 

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С. 

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 31.03.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
апеляційну скаргу Приватного підприємства «Крамбудіндустрія»
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 (повне рішення складено 27.11.2025)
у справі № 910/5736/25 (суддя Усатенко І.В.)
за первісним позовом Акціонерного товариства «Юнекс Банк»
до Приватного підприємства «Крамбудіндустрія»
про стягнення 99 322,38 грн.
та 

за зустрічним позовом Приватного підприємства «Крамбудіндустрія»
до Акціонерного товариства «Юнекс Банк»
про визнання відсутності права на стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Первісний позов заявлено про стягнення з відповідача за первісним позовом (далі відповідач) нараховану за період з 22.12.2023 по 23.07.2024 комісію в сумі 99 322,38 грн. за користування гарантією, за договором на приєднання №2023 1 756 А до Публічної пропозиції на укладання Договору про надання банківських гарантій АТ «ЮНЕКС БАНК» (про надання гарантії) від 01.08.2023, яка (гарантія) була виплачена позивачем за первісним позовом (далі позивач) АТ «Укрпошта» за умовами наданої позивачем відповідачу банківської гарантії №2023/1/756/А від 08.08.2023.
У обґрунтування позовних вимог за первісним позовом позивач послався на наступне:
- з огляду на отримання від АТ «Укрпошта» 21.11.2023 вимоги про сплату гарантійного платежу за банківською гарантією (повернення авансового платежу) №2023/1/756/А вих. № 1.23.002.001.-19630-23 від 17.11.2023, позивачем, у зв`язку з настанням гарантійного випадку (неналежним виконанням зобов`язань за договором №240723-23Е про надання послуг від 26.07.2023 ), на виконання наданої відповідачу банківської гарантії №2023/1/756/А від 08.08.2023 АТ «Укрпошта» було виплачено 484 499,40 грн.;
- за умовами укладеного між сторонами договору на приєднання №2023 1 756 А до Публічної пропозиції на укладання Договору про надання банківських гарантій АТ «ЮНЕКС БАНК» (про надання гарантії) від 01.08.2023 (п. 1.4) у випадку сплати Гарантом Бенефіціару Суми гарантії або її частини за рахунок власних коштів, Принципал сплачує Гаранту комісію за користування Гарантією на рахунок, зазначений в п.1.3. Договору про надання банківської гарантії. Комісія за користування Гарантією нараховується щомісячно за кожен місяць користування гарантією або його частину, у розмірі 0,1% від суми фактично сплачених Гарантом на користь Бенефіціара коштів за кожний день заборгованості, з фактичного дня сплати Гарантом коштів Бенефіціару по день, що передує дню погашення заборгованості;
- позивач направив відповідачу повідомлення про сплату вимоги Бенефіціара по банківській гарантії вих.№25.3-5859 від 29.11.2023, в якому повідомив про виплату гарантії в розмірі 484 499,40 грн. та проінформував про нарахування комісії з 28.11.2023;
- оскільки відповідач не сплатив позивачу суму гарантії та комісію, в грудні 2023 року позивач звернувся до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення солідарно в порядку регресу з відповідача та ОСОБА_1 (поручителя - примітка суду) заборгованості за банківською гарантією в розмірі 484 499,40 грн. та комісії в сумі 11 627,99 грн., яка нарахована за період з 28.11.2023 по 21.12.2023 (справа № 911/3868/23);
- під час розгляду справи № 911/3868/23 відповідач згідно платіжних інструкцій №№482, 483 від 24.07.2024 сплатив позивачу гарантійну суму та комісію за період з 28.11.2023 по 21.12.2023, з огляду на що ухвалою Господарського суду Київської області від 10.09.2024 закрито провадження у справі №911/3868/23 за відсутності предмету спору;
- оскільки за умовами п. 1.4 договору на приєднання №2023 1 756 А до Публічної пропозиції на укладання Договору про надання банківських гарантій АТ «ЮНЕКС БАНК» (про надання гарантії) від 01.08.2023 комісія нараховується за період з фактичного дня сплати Гарантом коштів Бенефіціару по день, що передує дню погашення заборгованості, позивач має право на стягнення з відповідача комісії, нарахованої за період з 22.12.2023 (наступний день після періоду нарахування комісії за який було заявлено у справі № 911/3868/23 та яку відповідач сплатив) по 23.07.2024 (день, який передує дню сплати відповідачем позивачу суми гарантії).
Відповідач проти задоволення позову заперечив та звернувся до суду з зустрічним позовом, у якому просив визнати за позивачем відсутність права на стягнення грошових коштів за договором на приєднання №2023 1 756 А до Публічної пропозиції на укладання Договору про надання банківських гарантій АТ «ЮНЕКС БАНК» (про надання гарантії) від 01.08.2023.
Крім того у зустрічному позові відповідач просив:
- витребувати у позивача оригінал договору на приєднання №2023 1 756 А до Публічної пропозиції на укладання Договору про надання банківських гарантій АТ «ЮНЕКС БАНК» (про надання гарантії) від 01.08.2023;
- призначити почеркознавчу експертизу по справі № 910/5736/25 на вирішення якої поставити наступне питання «Чи виконано підпис у договорі на приєднання №2023 1 756 А до Публічної пропозиції на укладання Договору про надання банківських гарантій АТ «ЮНЕКС БАНК» (про надання гарантії) від 01.08.2023 в графах «Принципал» громадянином України ОСОБА_1 ?». Проведення експертизи доручити Київському НДІСЕ (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6).
Як заперечення проти первісного позову, так і зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що відповідач договір на приєднання №2023 1 756 А до Публічної пропозиції на укладання Договору про надання банківських гарантій АТ «ЮНЕКС БАНК» (про надання гарантії) від 01.08.2023 не підписував, а надана в матеріали справи копія договору підписана невідомою особою, що підтверджується тим, що підпис візуально відрізняється від підпису ОСОБА_1
Суд першої інстанції у задоволенні вказаних клопотань відмовив, зазначивши наступне:
- на договорі на приєднання №2023 1 756 А до Публічної пропозиції на укладання Договору про надання банківських гарантій АТ «ЮНЕКС БАНК» (про надання гарантії) від 01.08.2023, крім підпису від імені відповідача, проставлений відтиск печатки приватного підприємства. При цьому за зберігання (збереження) печатки юридичної особи несе відповідальність керівник або уповноважена особа. Інформація, як і докази втрати або перебування печатки у невстановленої особи відповідачем за первісним позовом суду надані не були. Крім того, відповідач за первісним позовом не заявив про необхідність проведення технічної експертизи та не висловив сумнівів щодо автентичності проставленої на договорі печатки ПП «Крамбудіндустрія»;
- натомість, відповідач до моменту відкриття провадження у справі №910/5736/25, не звертався до позивача та не з`ясовував обставини, щодо належності підпису повноваженої особи на вказаному договорі;
- з огляду на зазначене, суд не вбачає потреби призначення судової почеркознавчої експертизи для з`ясування зазначених у клопотанні обставин та вважає клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі, таким що не містить аргументованих та переконливих мотивів доцільності, як щодо об`єктивної потреби проведення зазначеної експертизи, так і стосовно того, що зібрані по справі докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом даного судового розгляду;
- в свою чергу клопотання про надання оригіналу договору на приєднання №2023 1 756 А до Публічної пропозиції на укладання Договору про надання банківських гарантій АТ «ЮНЕКС БАНК» (про надання гарантії) від 01.08.2023 відповідач мотивує тим, що такий договір не укладався та існує необхідність у призначенні у справі судової експертизи, для проведення якої необхідні оригінали документів;
- оскільки клопотання про витребування оригіналу договору заявлено саме в зв`язку з необхідністю, на думку заявника, призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, а судом відмолено у задоволенні означеного клопотання, суд не вбачає підстав для витребування оригіналу договору у позивача за первісним позовом.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 первісний позов задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.
При розгляді спору сторін по суті, суд першої інстанції встановив, що позивачем були перераховані власні кошти бенефеціару на виконання його вимоги за банківською гарантією, а отже наявні підстави для нарахування та стягнення комісії за період після закінчення дати оплати, встановленої банком у вимозі, до дати, що передує даті оплати відповідачем грошових коштів на користь позивача. При цьому суд першої інстанції перевірив виконаний позивачем розрахунок комісії та прийшов до висновку, що він обґрунтований та арифметично вірний.
Щодо заперечень відповідача проти первісного позову та обґрунтувань вимог за зустрічним позовом суд першої інстанції зазначив таке:
- договір на приєднання №2023 1 756 А до Публічної пропозиції на укладання Договору про надання банківських гарантій АТ «ЮНЕКС БАНК» (про надання гарантії) від 01.08.2023 окрім підписів представників контрагентів містить відтиски печаток, в тому числі відповідача. При цьому відповідальність за збереження його печатки несе відповідач. Про втрату чи викрадення відповідної печатки підприємством не зазначалось. Докази чи заперечення щодо проставлення на договорі печатки, що не належить позивачу за зустрічним позовом, також не надавались суду;
- відповідач ініціював видачу йому банківської гарантії, подавши відповідну заяву, з метою забезпечення виконання основного зобов`язання (договору укладеного підприємством з АТ «Укрпошта»). Обов`язковою умовою основного договору (договір №240723-23Е про надання послуг з поточного ремонту від 26.07.2023) було забезпечення виконання зобов`язань за ним саме банківською гарантією. Тобто керівник підприємства усвідомлено звернувся до банку з приводу отримання банківської гарантії для забезпечення виконання основного зобов`язання, яке в подальшому виконувалось підприємством. Банківська гарантія могла бути видана банком лише за умови приєднання до публічної пропозиції (яка є однаковою (загальною) для всіх осіб, які мають намір отримати банківську гарантію) і лише в договорі приєднання № 2023/1/756/А від 01.08.2023 конкретизуються умови за яких видається банківська гарантія конкретній особі. Тобто без укладення договору приєднання, підприємству б не була видана банківська гарантія, беззаперечно необхідна ПП «Крамбудіндустрія» для забезпечення виконання зобов`язань за договором №240723-23Е про надання послуг з поточного ремонту від 26.07.2023. Отже безпосереднє волевиявлення ПП «Крамбудіндустрія» на укладення договору приєднання (№ 2023/1/756/А від 01.08.2023) та отримання банківської гарантії було підтверджено діями підприємства, пов`язаними з виконанням основного зобов`язання (Договору №240723-23Е про надання послуг з поточного ремонту від 26.07.2023). Докази того, що банківська гарантія могла бути видана підприємству з іншими умовами, ніж вказано в договорі приєднання, чи без його укладення суду надані не були. Тобто матеріалами справи підтверджено волевиявлення ПП «Крамбудіндустрія» на укладення спірного договору;
- слід відзначити суперечливу поведінку відповідача, оскільки, про недійсність договору ним було заявлено лише після подання первісного позову у даній справі. При цьому, після сплати банком суми гарантії, підприємству направлялись листи-вимоги, в яких зазначалось про укладення спірного договору та виникнення у принципала зобов`язань щодо сплати комісії за спірним договором. Крім того, в процесі розгляду справи № 911/3868/23 підприємство сплатило самостійно суму комісії та не зверталось з зустрічним позовом про недійсність договору приєднання;
- отже, вірогідними доказами в рамках даної справи, суду було доведено укладення сторонами договору на приєднання №2023 1 756 А до Публічної пропозиції на укладання Договору про надання банківських гарантій АТ «ЮНЕКС БАНК» (про надання гарантії) від 01.08.2023, яким позивач обґрунтував свої позовні вимоги та виникнення у відповідача зобов`язань зі сплати комісії у визначеному позивачем розмірі. Натомість, обставини щодо не підписання керівником відповідача такого договору жодними доказами не підтверджені. А оскільки, правочин скріплений печаткою Приватного підприємства «Крамбудіндустрія», про втрату якої чи вибуття її з володіння позивача за зустрічним позовом у будь-який інший спосіб суду не заявлено та не надано будь-яких доказів в підтвердження обставин втрати чи проставлення її не повноважною особою. Суд вважає вірогідно підтвердженими обставини укладення спірного правочину саме повноваженими представниками сторін, що виключає підстави для визнання його у судовому порядку недійсним та визнання відсутнім у позивача права вимоги на підставі такого договору.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Приватне підприємство «Крамбудіндустрія» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі № 910/5736/25 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову Акціонерного товариства «Юнекс Банк» відмовити та задовольнити в повному обсязі зустрічний позов.
В додатках до апеляційної скарги заявником додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі № 910/5736/25.
Окрім цього, в апеляційній скарзі викладено клопотання про:
- витребування у Акціонерного товариства «Юнекс Банк» оригіналу Договору на приєднання № 2023/1/756/А до Публічної пропозиції на укладання Договору про надання банківських гарантій АТ «ЮНЕКС БАНК» (про надання гарантії) від 01.08.2023;
- призначення почеркознавчої експертизи по справі № 910/5736/25, на вирішення якої поставити наступне питання «Чи виконано підпис у Договорі на приєднання № 2023/1/756/А до Публічної пропозиції на укладання Договору про надання банківських гарантій АТ «ЮНЕКС БАНК» (про надання гарантії) від « 01» серпня 2023 року в графах «Принципал» громадянином України ОСОБА_1».
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення є таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що і в суді першої інстанції, а саме на те, що він договір на приєднання №2023 1 756 А до Публічної пропозиції на укладання Договору про надання банківських гарантій АТ «ЮНЕКС БАНК» (про надання гарантії) від 01.08.2023 не підписував, зауваживши на тому, що:
- суд першої інстанції, без належного дослідження взяв до уваги електронну копію Договору про надання банківських гарантій АТ «ЮНЕКС БАНК» (про надання гарантії) від 01.08.2023, та фактично обмежив можливості доказування відповідача, відмовивши в проведенні почеркознавчої експертизи та огляду оригіналу вказаного договору.
- суд першої інстанції помилково визнав, що наявність відтиску печатки відповідача на спірному договорі є доказом автентичності такого договору, оскільки відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст. 58-1 ГК України (що діяв на момент правовідносин), відбиток печатки не є обов`язковим реквізитом будь-якого документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру. Отже, наявність печатки на наданому позивачем в електронному вигляді спірному договорі не несе юридичних наслідків, а тому не може підтверджувати укладання договору. Зважаючи на те, що виготовлення та продаж печаток здійснюється без отримання дозвільних документів, будь хто міг виготовити печатку відповідача та проставляти її на різних документах.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2026 справа № 910/5736/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Тищенко О.А.
У період з 19.01.2026 по 06.02.2026 головуючий суддя Яценко О.В. перебувала на лікарняному.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 клопотання Приватного підприємства «Крамбудіндустрія» задоволено, поновлено Приватному підприємству «Крамбудіндустрія» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі № 910/5736/25; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі № 910/5736/25 до закінчення апеляційного розгляду; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Крамбудіндустрія» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі № 910/5736/25; розгляд справи ухвалено здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи; справу № 910/5736/25 призначено до розгляду на 10.03.2026 об 11:30 год.; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/5736/25.
19.02.2026 матеріали цієї справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
25.02.2026 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пославшись на те, що:
- про те, що відповідач був належним чином обізнаний з умовами банківської гарантії щодо строків оплати гарантійної суми на виконання вимоги бенефіціара і необхідністю сплати комісії свідчить те, що 24.07.2024 відповідач оплатив гарантійну суму та комісію за період з 28.11.2023 по 21.12.2023 згідно платіжних інструкцій №№482, 483 від 24.07.2024 чим фактично визнав і законність та обґрунтованість нарахування комісії за вказаний період;
- відповідно до положень цивільного законодавства України, а також відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи №127/23910/14-ц (постанова від 23.12.2020), «часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу»;
- ЦК України передбачає можливість вважати дійсним договір, укладений з дефектами його письмової форми, зокрема й підпису, за таких умов: 1) узгодження сторонами його істотних умов, що також включає в себе волевиявлення сторін на укладення відповідного договору; 2) виконання чи часткове виконання сторонами умов договору. Розглядаючи подібні спори, суди повинні з`ясовувати, чи існує підтвердження укладення і виконання такого договору. Якщо існує, то є підстави вважати такий договір дійсним і обов`язковим для сторін, якщо ні - то договір є неукладеним. Наведене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від установлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами;
- безпосереднє волевиявлення відповідача на укладення договору приєднання (№ 2023/1/756/А від 01.08.2023) та отримання банківської гарантії було підтверджено діями підприємства, пов`язаними з виконанням основного зобов`язання (договору №240723-23Е про надання послуг з поточного ремонту від 26.07.2023), а враховуючи те, що відповідач добровільно виконував зобов`язання за договором банківської гарантії відсутні підстави вважати, що у відповідача було відсутнє волевиявлення на укладення та виконання договору банківської гарантії;
- факт укладання договору банківської гарантії встановлено судовим рішенням (ухвала від 17.01.2024 у справі № 911/3868/23), яке набрала законної сили між тими самими сторонами за тотожнім предметом позову (заборгованість зі сплаті комісії за договором банківської гарантії нарахована за інший період часу).
Крім того у відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти задоволення клопотань відповідача про витребування у позивача оригіналу Договору на приєднання № 2023/1/756/А до Публічної пропозиції на укладання Договору про надання банківських гарантій АТ «ЮНЕКС БАНК» (про надання гарантії) від 01.08.2023 та призначення почеркознавчої експертизи, пославшись на те, що наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності свідчать про визнання відповідачем факту укладання Договору на приєднання №2023/1/756/А до Публічної пропозиції на укладання Договору про надання банківських гарантій АТ «ЮНЕКС БАНК» (про надання гарантії) від 01.08.2023, а тому вказані клопотання є безпідставними та спрямовані на затягування розгляду справи у Північному апеляційному господарському суді.
У зв`язку з участю судді Хрипуна О.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у ХХ черговому з`їзді суддів України у період з 10.03.2026 по 12.03.2026, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства «Крамбудіндустрія» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі № 910/5736/25 призначено на 31.03.2026 об 11:40 год. 
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2026 № 09.1-08/1040/26 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/5736/25 у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відрядженні у період з 18.03.2026 по 31.03.2026.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2026 справа № 910/5736/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Спаських Н.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2026 справу № 910/5736/25 прийнято до свого провадження визначеною колегією суддів (головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Спаських Н.М.), учасників справи повідомлено, що розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства «Крамбудіндустрія» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі № 910/5736/25 відбудеться у раніше визначені дату та час, а саме 31.03.2026 об 11:40 год. 
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 № 09.1-08/1070/26 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/5736/25 у зв`язку з перебуванням судді Хрипуна О.О., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному з 31.03.2026.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 справа № 910/5736/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Спаських Н.М., Горбасенко П.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 справу № 910/5736/25 прийнято до свого провадження визначеною колегією суддів (головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Горбасенко П.В., Спаських Н.М.), учасників справи повідомлено, що розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства «Крамбудіндустрія» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі № 910/5736/25 відбудеться у раніше визначені дату та час, а саме 31.03.2026 об 11:40 год. 
30.03.2026 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи, в якому відповідач, з посиланням на зайнятість представника відповідача в іншому судовому засіданні, просить відкласти апеляційний розгляд справи призначений на 31.03.2026 об 11:40 год. на іншу дату.
Порадившись на місці, колегія суддів не знайшла підстав для задоволення поданого відповідачем клопотання про відкладення з огляду на наступне.
За приписами ч. 11 ст. 270 ГПК України, яка встановлює порядок розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Колегія суддів зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.
Відтак, колегія суддів в цьому випадку не визнає поважними причини неявки у судове засідання 31.03.2026 у цій справі уповноваженого представника відповідача та зауважує відповідачу на тому, що за приписами ч. 3 ст. 256 ГПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), а відтак, представником відповідача є його керівник, доказів неможливості взяти участь в судовому засіданні якого суду не надано.
Окрім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України»).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу в судовому засіданні 31.03.2026 за відсутності уповноваженого представника відповідача. Відсутність представника відповідача в цьому випадку не перешкоджає розгляду апеляційної скарги та не повинна заважати здійсненню правосуддя, оскільки процесуальну позицію відповідача викладено у апеляційній скарзі, а участь представників в судовому засіданні не була визнана обов`язковою.
Близька за змістом правова позиції щодо відсутності підстав для задоволення клопотання учасника справи про відкладення розгляду справи викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.07.2022 у справі № 910/11818/18.
У задоволенні клопотань відповідача про витребування у позивача оригіналу Договору на приєднання № 2023/1/756/А до Публічної пропозиції на укладання Договору про надання банківських гарантій АТ «ЮНЕКС БАНК» (про надання гарантії) від 01.08.2023 та призначення почеркознавчої експертизи спільно з доводами апеляційної скарги колегією суддів відмовляється з підстав, як будуть викладені нижче.

Станом на 31.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.
Відповідач представників в судове засідання не направив.
Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представника відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.
Під час розгляду справи представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні чи скасуванню, з наступних підстав.

01.08.2023 відповідач звернувся до позивача з заявою про надання банківської гарантії (а.с. 32 т. 1), в якій зазначено, що: Вид гарантії: гарантія повернення авансового платежу; сума гарантії - 484 499,40 грн.; поручителем виступає ОСОБА_1; бенефіціар: Акціонерне товариство «Укрпошта»; закупівля № UA-2023-06-19-011695-5, договір № 240723-23Е про надання послуг з поточного ремонту. Заява підписана директором ОСОБА_1
01.08.2023 позивач (Гарант) та відповідач (Принципал) уклали договір на приєднання №2023/1/756/А до Публічної пропозиції на укладання Договору про надання банківських гарантій АТ «ЮНЕКС БАНК» (про надання гарантії) (далі - договір приєднання) (а.с. 31-31зворот т. 1). Кожний аркуш договору підписано та скріплено печатками контрагентів.
В договорі приєднання визначено основні умови на яких видається банківська гарантія, які відповідають умовам, визначеним відповідачем у його заяві від 01.08.2023.
Згідно п. 1.4 договору приєднання у випадку сплати Гарантом Бенефіціару суми гарантії або її частини за рахунок власних коштів, Принципал сплачує Гаранту комісію за користування гарантією на рахунок, зазначений у п. 1.3. Комісія за користування гарантією нараховується щомісячно за кожен місяць користування гарантією або його частину, у розмірі 0,1% від суми фактично сплачених Гарантом на користь Бенефіціара коштів за кожний день заборгованості, з фактичного дня сплати гарантом коштів Бенефіціару, по день, що передує дню погашення заборгованості.
Гарантія, що надається Гарантом, становить невід`ємну частину цього договору на приєднання. Принципал, підписуючи договір на приєднання, гарантує та засвідчує, що умови гарантії, яка надається гарантом на підставі цього договору на приєднання, йому відомі та він повністю з ними згоден. У зв`язку з підписанням цього договору на приєднання Принципал в повному обсязі акцептує публічну пропозицію на укладення договору про надання банківської гарантії в АТ «Юнекс Банк», з якими Принципал ознайомився, погоджується та зобов`язується виконувати на підставі ст. 634 ЦК України (п. 1.6, 1.7 договору приєднання).
Гарант 08.08.2023 видав Банківську гарантію №2023/1/756/А (надалі - Гарантія) (а.с. 33), на користь Акціонерного товариства «Укрпошта», (Бенефіціар). Гарантію видано з метою забезпечення виконання зобов`язань по Договору №240723-23Е про надання послуг з поточного ремонту від 26.07.2023 (а.с.36-42 т. 1) на суму 1 614 998,00 грн., який укладений між Бенефіціаром та Приниципалом.
Повна сума банківської гарантії - 484 499,40 грн. відповідно до умов п. 8.1 договору.
Гарант безумовно зобов`язується протягом 5 робочих днів після одержання паперового оригіналу першої письмової вимоги бенефіціара, оформленої належним чином та/або електронного SWIFT- повідомлення через банк бенефіціара (вимога), що містить твердження про те, що принципал не здійснив/несвоєчасно здійснив надання послуг, виплатити бенефіціару повну суму банківської гарантії, без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов.
Гарантія набирає чинності з дати видачі та діє включно до 01.12.2023 з урахуванням вимог, визначених п. 8.2 договору.
Гарантія була підписана принципалом та гарантом кваліфікованим електронним підписом за допомогою програмного комплексу Me.Doc.
21.11.2023 на адресу Гаранта від АТ «Укрпошта» надійшла Вимога № 1.23.002.001.-19630-23 від 17.11.2023 (а.с. 65-68 т. 1) про сплату гарантійного платежу за банківською гарантією забезпечення виконання зобов`язань №2023/1/756/А від 08.08.2023 у розмірі 484 499,40 грн., у зв`язку з настанням гарантійного випадку, а саме: неналежним виконанням зобов`язань за Договором №240723-23Е про надання послуг від 26.07.2023 року (ідентифікатор закупівлі UA-2023-06-19-011695-a; Послуги з поточного ремонту покрівлі Будинку зв`язку за адресою: 01001, м.Київ, вул.Хрещатик,22).
Позивач встановив, що вимога має належне представлення та підлягає задоволенню.
Відповідно до п.8.1. Публічної пропозиції АТ «ЮНЕКС БАНК» на укладення договору про надання банківських гарантій (надалі - Публічна пропозиція) (а.с. 21-29 т. 1) платіж за Гарантією здійснюється на підставі вимоги Бенефіціара про сплату грошової суми відповідно до виданої Гарантії, та виконання (настання) умов, передбачених Гарантією, необхідних для настання права вимагати платіж та/або надання необхідних документів для здійснення платежу, передбачених Гарантією. Після отримання Вимоги Бенефіціара, що становить належне представлення, Гарант не пізніше наступного робочого дня з дня отримання Вимоги, повідомляє про це Принципала та передає йому копії вимоги разом з копіями документів, якими вона супроводжувалась (якщо надання таких документів передбачено умовами Гарантії).
Відповідно до п. 8.3. Публічної пропозиції Гарант повинен розглянути вимогу Бенефіціара разом з доданими до неї документами та здійснити платіж у встановлений в Гарантії строк.
Відповідно до п. 8.2. Публічної пропозиції в разі, якщо Грошове покриття Принципалом не було сформоване раніше, Принципал зобов`язаний в термін, вказаний у відповідній письмовій вимозі Гаранта, яка супроводжується копією вимоги за Гарантією, перерахувати кошти в валюті Гарантії на рахунок, зазначений в повідомленні Гаранта, у сумі Вимоги, але в межах суми гарантії, для задоволення Гарантом вимог Бенефіціара.
Позивач звернувся до відповідача з повідомленням-вимогою про отримання вимоги бенефіціара по банківській гарантії від 08.08.2023 № 2023/1/756/А та про сплату гаранту гарантійної суми (лист від 21.11.2023 №25.3-5680) (а.с. 73-74 т. 1), в якому просив перерахувати грошові кошти у сумі банківської гарантії (484 499,40 грн.) у строк не пізніше 27.11.2023 та зазначив, що в іншому випадку Гарант, з дня фактичної сплати суми Гарантії Бенефіціару за рахунок власних коштів , нараховуватиме комісію за користування Гарантією у розмірі та порядку, передбаченому п. 1.4 договору приєднання. Лист був направлений на електронну адресу.
Відповідно до п.8.6. Публічної пропозиції у випадку повного або часткового невиконання Принципалом своїх зобов`язань щодо перерахування коштів для здійснення платежу за Вимогою/формування Грошового покриття, Гарант виконує платіж за Гарантією за рахунок власних коштів.
28.11.2023 позивач перерахував на рахунок бенефіціара кошти у сумі 484 499,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 387 (а.с. 76 т. 1). Вказаний факт сторонами не заперечується.
Відповідно до п.8.5. Публічної пропозиції у разі здійснення виплати за Гарантією, Гарант повідомляє Принципала про здійснений платіж за Гарантією у день такої виплати по телефону або за допомогою факсимільного зв`язку або за допомогою інших засобів зв`язку і направляє Принципалу відповідне письмове повідомлення про таку виплату протягом 1 (одного) робочого дня після здійснення платежу за Гарантією.
Відповідно до п.8.7. Публічної пропозиції у разі якщо Гарант сплатив будь-яку суму за Гарантією за рахунок власних коштів, то такі кошти надаються шляхом перерахування з відповідного рахунку безпосередньо на рахунок Бенефіціара. Про факт сплати Суми відшкодування за рахунок власних коштів Гарант повідомляє Принципала письмовим повідомленням протягом 3 (трьох) робочих днів з дати такої сплати.
Після сплати коштів позивач звертався до відповідача з листами: № 25.3-5859 від 29.11.2023 «Повідомлення про сплату вимоги бенефіціара по банківській гарантії від 08.08.2023 № 2023/1/756/А»; № 25.3-6047 від 05.12.2023 «Повідомлення про відшкодування витрат, пов`язаних з задоволенням вимоги бенефіціара по банківській гарантії від 08.08.2023 № 2023/1/756/А» (77-81 т. 1). У вказаних листах банк вказував про сплату ним коштів за банківською гарантією та вимагав сплатити комісію за користування коштами банку та сплатити суму банківської гарантії. Докази направлення листів долучені до матеріалів справи.
У випадку сплати гарантом суми гарантії за рахунок власних коштів, принципал зобов`язаний сплачувати комісію за користування гарантією. Комісія за користування гарантією сплачується на рахунок, зазначений в договорі на приєднання. Комісія за користування гарантією нараховується в розмірі та в порядку, визначеному в договорі на приєднання. Сплата комісії за користування гарантією та суми відшкодування здійснюється у строки, зазначені в окремому повідомленні гаранта принципалу (п. 8.8, 8.9, 8.12 Публічної пропозиції).
Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.09.2024 у справі № 911/3868/23 за позовом Акціонерного товариства «Юнекс Банк» до Приватного підприємства «Крамбудіндустрія» та ОСОБА_1 про стягнення 496 127,39 грн. (а.с. 82-82зворот т. 1) встановлено, що платіжними інструкціями №482, №483 від 24.07.2024 Приватне підприємство «Крамбудіндустрія» провело платежі за банківською гарантією №2023/1/756/А від 08.08.2023 та комісією за період 28.11.2023 по 21.12.2023 на загальну суму 496 127,39 грн, за наслідками чого ПП «Крамбудіндустрія». З огляду на здійснену оплату провадження у справі було закрито, в зв`язку з відсутністю предмету спору.
Звертаючись до суду з первісним позовом позивач просить стягнути з відповідача комісію за користування гарантією в сумі 99 322,38 грн., нараховану за період з 22.12.2023 (наступний день після періоду нарахування комісії за який було заявлено у справі № 911/3868/23 та яку відповідач сплатив) по 23.07.2024 (день, який передує дню сплати позивачем відповідачу суми гарантії).
В свою чергу, звертаючись до суду з зустрічним позовом відповідач просить визнати за позивачем відсутність права на стягнення грошових коштів за договором приєднання.
Правові позиції сторін детально викладені вище.
Суд першої інстанції первісний позов задовольнив, у задоволенні зустрічного позову відмовив, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Загальний порядок, умови надання та отримання банками гарантій/контргарантій та їх виконання також врегульований Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004 (далі - Положення), згідно якого гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку (зпп. 8 п. 2 розділу І Положення).
За гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ст. 560 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 561 ЦК України, гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.
Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.
Частиною 2 ст. 564 ЦК України встановлено, що гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 565 ЦК України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.
Відповідно до ч. 1 ст. 569 ЦК України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником. 
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2).
Як встановлено вище, 28.11.2023 позивач перерахував на рахунок Бенефіціара кошти в сумі 484 499,40 грн., що сторонами не заперечується та підтверджується платіжною інструкцією № 387.
В свою чергу відповідач перерахував позивачу суму гарантії лише 24.07.2024 після звернення позивача до суду з позовом (справа № 911/3868/23) про стягнення з відповідача виплаченої гарантії та комісії за період 28.11.2023 по 21.12.2023. Вказаний факт також сторонами не заперечується.
У випадку сплати гарантом суми гарантії за рахунок власних коштів, принципал зобов`язаний сплачувати комісію за користування гарантією. Комісія за користування гарантією сплачується на рахунок, зазначений в договорі на приєднання. Комісія за користування гарантією нараховується в розмірі та в порядку, визначеному в договорі на приєднання. Сплата комісії за користування гарантією та суми відшкодування здійснюється у строки, зазначені в окремому повідомленні гаранта принципалу (п. 8.8, 8.9, 8.12 Публічної пропозиції).
Предметом первісного позову не є стягнення суми сплаченої банком гарантії, а отже судами не досліджуються обставини щодо обґрунтованості такої оплати з боку банку. Наразі, така вимога була предметом розгляду у справі № 911/3868/23 провадження у якій було закрито, в зв`язку зі здійсненою підприємством оплатою банку суми банківської гарантії (відсутністю предмету спору).
Позивач у первісному позові просить стягнути суму комісії, оплата якої обумовлена п. 1.4 договору приєднання.
Згідно п. 1.4 договору приєднання у випадку сплати гарантом бенефіціару суми гарантії або її частини за рахунок власних коштів, принципал сплачує гаранту комісію за користування гарантією на рахунок, зазначений у п. 1.3 . Комісія за користування гарантією нараховується щомісячно за кожен місяць користування гарантією або його частину, у розмірі 0,1% від суми фактично сплачених гарантом на користь бенефіціара коштів за кожний день заборгованості, з фактичного дня сплати гарантом коштів бенефіціару, по день, що передує дню погашення заборгованості.
Як уже було зазначено судом, в процесі розгляду справи № 911/3868/23 відповідач сплатив позивачу комісію за період з 28.11.2023 по 21.12.2023. При розгляді даної справи позивач просить стягнути комісію за період з 22.12.2023 по 23.07.2024.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.
Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт перерахунку банком власних коштів бенефеціару на виконання його вимоги за банківською гарантією, то наявні підстави для нарахування та стягнення комісії за період після закінчення дати оплати, встановленої банком у вимозі до дати, що передує даті оплати відповідачем грошових коштів на користь позивача.
Перевіривши виконаний позивачем розрахунок комісії у розмірі 99 322,38 грн. колегія суддів визнає його обґрунтованим та арифметично вірним. Заперечень щодо вказаного розрахунку, так само як і контррозрахунку комісії відповідачем як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції не надано.

Водночас для встановлення наявності підстав для задоволення первісного позову необхідно розглянути по суті зустрічний позов, оскільки задоволення вимог зустрічного позову виключає задоволення вимог первісного позову.
Щодо зустрічного позову колегія суддів зазначає про таке.
Як встановлено вище, зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що відповідач договір приєднання не підписував, а надана в матеріали справи копія договору підписана невідомою особою, що підтверджується тим, що підпис візуально відрізняється від підпису ОСОБА_1 . Вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про недотримання письмової форми правочину та, як наслідок, про те, що такий правочин є таким, що невчинений. При цьому, оскільки вказаний правочин є таким, що невчинений права та обов`язки за ним не виникли.
При розгляді зустрічного позову колегія суддів враховує правову позицію, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 227/3760/19-ц:
« 6.14. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України.
6.15. Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
6.16. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.
6.17. Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням.
6.18. Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі.
6.19. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
6.20. Тобто як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків.
6.21. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.
6.22. Законодавець за загальним правилом, викладеним у статті 218 ЦК України, не передбачає наслідків у вигляді недійсності правочину у разі недотримання вимог щодо письмової форми правочину, встановлюючи водночас коло доказів, якими одна із сторін може заперечувати факт вчинення правочину або окремих його частин (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису, інші докази, крім свідчень свідків).
6.23. За змістом статей 76, 102 ЦПК України висновок експерта є доказом обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань, тож на його підставі особа може заперечувати факт вчинення правочину.
6.24. Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його суттєвих умов, передбачених законодавством.
6.25. Відповідне регулювання міститься і в положеннях ЦК України про договір. У статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).
6.26. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
6.27. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
6.28. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України.
… 6.34. Разом з тим, укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
6.35. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.
6.36. За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.
6.37. Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату.
6.38. У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).
6.39. Висловлене вище про можливість визначити фактичне укладення правочину у спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечить викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) правовому висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.».
Колегія суддів зазначає про те, що матеріалами справи підтверджено, що договір приєднання відповідачем виконувався, зокрема, ним у добровільному порядку будо сплачено визначену таким договором комісію за період з 28.11.2023 по 21.12.2023 (вказане підтверджено ухвалою Господарського суду Київської області від 10.09.2024 у справі №911/3868/23), а відтак кваліфікація такого договору як неукладеного виключається.
З огляду на вказане колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про призначення експертизи, з огляду на що у задоволенні вказаного клопотання колегією суддів відмовляється.
Також колегія суддів зауважує і на наступному.
Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Призначення у цій справі експертизи фактично матиме наслідком порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку.
При цьому, з огляду на вказане, а також враховуючи те, що клопотання про витребування оригіналу договору заявлено саме в зв`язку з необхідністю, на думку заявника, призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, підстави для витребування у відповідача оригіналу договору приєднання відсутні, а його витребування також призведе лише до збільшення строку розгляду справи, з огляду на що у задоволенні відповідного клопотання колегією суддів також відмовляється.

При цьому, оскільки зустрічний позов ґрунтується лише на доводах про те, що договір приєднання є таким, що невчинений, що матеріалами справи не підтверджено, підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Також колегія суддів окремо зауважує на наступному.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).
Добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово посилався на принцип римського права venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), який базується ще на римській максимі «ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці». По суті згаданий принцип римського права є вираженням equitable estoppel однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина спрямована на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище (постанови Верховного Суду у справах № 910/19179/17, № 914/2622/16, № 914/3593/15, № 237/142/16-ц, № 911/205/18).
В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (див. постанову Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі N 450/2286/16-ц, постанову Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі №754/13893/19).
Очевидно, що дії відповідача, який під час розгляд справи №911/3868/23 не ставив під сумнів факт підписання ним договору приєднання,у добровільному порядку сплатив комісію нараховану відповідно до умов вказаного правочину, а після звернення позивача до суду з первісним позовом, звернувся з зустрічним позовом у якому фактично ставить під сумнів підписання ним договору приєднання - суперечать його попередній поведінці, є недобросовісними та спрямовані на створення підстав для невиконання грошових зобов`язань.
При цьому, як вірно зауважено судом першої інстанції саме відповідач ініціював видачу йому банківської гарантії, подавши відповідну заяву, з метою забезпечення виконання основного зобов`язання (договору укладеного підприємством з АТ «Укрпошта» обов`язковою умовою якого було забезпечення виконання зобов`язань за ним саме банківською гарантією). Тобто керівник відповідача усвідомлено звернувся до позивача з приводу отримання банківської гарантії для забезпечення виконання основного зобов`язання, яке в подальшому виконувалось відповідачем. В свою чергу банківська гарантія могла бути видана банком лише за умови приєднання до публічної пропозиції (яка є однаковою (загальною) для всіх осіб, які мають намір отримати банківську гарантію) і лише в договорі приєднання конкретизуються умови за яких видається банківська гарантія конкретній особі. Тобто без укладення договору приєднання, відповідачу б не була видана банківська гарантія, беззаперечно необхідна йому для забезпечення виконання зобов`язань за договором №240723-23Е про надання послуг з поточного ремонту від 26.07.2023. Отже безпосереднє волевиявлення відповідача на укладення договору приєднання та отримання банківської гарантії було підтверджено діями відповідача, пов`язаними з виконанням основного зобов`язання (Договору №240723-23Е про надання послуг з поточного ремонту від 26.07.2023). Докази того, що банківська гарантія могла бути видана підприємству з іншими умовами, ніж вказано в договорі приєднання, чи без його укладення суду надані не були. Тобто матеріалами справи підтверджено волевиявлення відповідача на укладення спірного договору приєднання.
З урахуванням суперечливості поведінки скаржника та з огляду на вказані обставини суд першої інстанції цілком вірно задовольнив первісні позовні вимоги та відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Дослідивши наявні у справі матеріали, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі № 910/5736/25, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Приватного підприємства «Крамбудіндустрія» задоволенню не підлягає.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Крамбудіндустрія» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі № 910/5736/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі № 910/5736/25 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі № 910/5736/25.
4. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 06.04.2026. 

Головуючий суддя О.В. Яценко 

Судді П.В. Горбасенко

Н.М. Спаських