Справа № 359/11022/25
Провадження № 2-др/359/41/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :
головуючої судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Бокей А.В.,
розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» про відшкодування понесених додаткових витрат на санаторно курортне лікування, медичні дослідження, лікування, придбання ліків та стягнення моральної шкоди,-
встановив :
В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» про відшкодування понесених додаткових витрат на санаторно – курортне лікування, медичні дослідження, лікування, придбання ліків та стягнення моральної шкоди.
23 березня 2026 року по справі ухвалено судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.
01 квітня 2026 року відОСОБА_1 надійшла заява провідшкодування витрат на правову допомогу, якою просив суд стягнути з «ДТЕК Київські електромережі» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн. 00 коп.
08 квітня 2026 року від представника відповідача ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» до суду надійшли заперечення, в яких представник позивача заперечував проти задоволення заяви позивача, та вказав, що витрати на професійну правничу допомогу є недоведеними, необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами, а тому підлягають зменшенню судом. 
Сторони у справі, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, заяв чи клопотань на адресу суду не направили.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення у справі.
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. 
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд, повно та всебічно дослідивши подані учасниками справи заяви, матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно вимог ст. 89 ЦПК України, приходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 10 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, яким просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» (далі по тексту ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі») на власну користь понесені у 2025 році додаткові витрати на придбання санаторно-курортних путівок, витрати на додаткове лікування, медичні процедури, медичні дослідження, придбання ліків у загальному розмірі 136 627, 74 грн., стягнути заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
23 березня 2025 року по справі ухвалено судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» про відшкодування понесених додаткових витрат на санаторно курортне лікування, медичні дослідження, лікування, придбання ліків та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1  витрати на санаторно курортне лікування, медичні дослідження, лікування, придбання ліків у 2025 році в розмірі 136 002 грн. 58 коп., а також моральну шкоду в розмірі 30280 грн. 00 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
01 квітня 2026 року до суду від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Влащенко О.А. надійшла заява про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 25000 грн. 00 коп.
Відповідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Право на правову допомогу гарантовано ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачен-ня якого надано Конституційним Судом України (рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009; рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).
Частиною 1 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За умовами ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Відповідно ст.19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого само-врядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону №5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Водночас чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосо-вувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, які ОСОБА_1 поніс у суді у розмірі 25 000 грн. 00 коп., стороною позивача надано такі документи:
- договір про надання правової допомоги від 05 вересня 2025 року;
- акт приймання-передачі наданих послуг від 05 вересня 2025 року;
- квитанцію від 05 вересня 2025 року на суму 25 000 грн. 00 коп. 
Зі змісту п.1 договору про надання правової допомоги від 05 вересня 2025 року (далі - Договір) встановлено, що адвокат зобов`язався: надавати клієнту консультації з питань кримінального, цивільного, господарського, адміністративного та податкового права; організовувати ведення претензійно-позовної роботи по матеріалам, що підготовлені клієнтом; надавати клієнту правовому допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в судах, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування (ведення справи); представляти інтереси клієнта та здійснювати його захист в суді, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.
Відповідно п.п.4.1 п.4 договору, вартість послуг адвоката становить суму в розмірі 25 000 грн. 00 коп.
За змістом підписаного позивачем та адвокатом Влащенком О.А. акту приймання-передачі наданих послуг виконавець надав, а замовник прийняв наступні юридичні послуги: надання консультації замовнику та узгодження правової позиції; підготовлення та передача до суду позовної заяви; складання відправка та отримання адвокатських запитів; складання заяв до суду по справі (повідомлення про місце і час розгляду справи, а також долучення документів до матеріалів справи); витрати на ксерокопії документів та друк; підготовка заперечення на заяву відповідача про передачу справи до іншого суду; підготовка та подання заяви про недопустимість доказів; підготовка та подання заяви про зловживання процесуальними правами; участь в судових засіданнях. 
Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 вказала, що «при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону №5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору... Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу».
Також у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З матеріалів справи вбачається, що представник ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» - адвокат Дуднік-Дубіняк Д.І. подав заперечення на заяву позивача про стягнення правничої допомоги, посилаючись на те, що заявлена сума витрат на правничу допомогу неспівмірна із ціною позову у даній справі. Вказав, що позов був підписаний особисто ОСОБА_1 , відтак, саме ОСОБА_1 є його автором, протилежного не доведено. Інших заяв по суті до суду за підписом адвоката Влащенка О.А. матеріали справи не містять.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі ст.30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, пункт 268; рішення ЄСПЛ від 28 липня 1999 року у справі «Ботацці проти Італії», заява №34884/97, пункт 30).
Згідно ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №160/19098/21 від 01 лютого 2023 року).
Разом з тим, позовні вимоги задоволено частково, а саме на 89,07 % (166 282,58/ (186 677,74/100)), у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 22 267 грн. 50 коп. ((25 000/ 100) х 89,07 %).
З огляду на вказане, взявши до уваги характер правовідносин у цій справі, зокрема, часткове задоволення вимог позовної заяви, обсяг наданих позивачу послуг, наявність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням принципу пропорційності, суд прийшов висновку про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесені в суді у розмірі 22267 грн. 50 коп., що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, відповідності конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності та необхідності процесуальних дій.
На підставі наведеного та керуючись вимогами ст. 10-12, 76-81, 133, 134, 140, 141, 223, 246, 258- 259, 264, 265, 268,270, 353, 354 ЦПК України, суд - 
В И Р І Ш И В:
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» про відшкодування понесених додаткових витрат на санаторно – курортне лікування, медичні дослідження, лікування, придбання ліків та стягнення моральної шкоди.
Стягнути із Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті правничої допомоги в розмірі 22267(двадцять дві тисячі двісті шістдесят сім) гривень 50(п`ятдесят) копійок.
Відомості про позивача : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код платника податків – НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 , відомості про паспорт відсутні.
Відомості про відповідача : Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київській електро-мережі», код ЄДРПОУ - 41946011, зареєстроване місце знаходження: м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 20.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повний текст додаткового рішення суду виготовлено 21 квітня 2026 року.

Суддя Яковлєва Л.В.