ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2026 року	справа № 380/7773/25 м.Львів	
Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу №380/7773/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області № 913070197953 від 12.03.2025 р. про відмову у переході з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи в органах державної податкової служби з 27.01.1998 по 25.01.2019;
- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державу службу» з 05.03.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 05.03.2025 позивач звернулася до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про переведення її з пенсії по віку на пенсію за віком по іншому закону. А саме відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області № 913070197953 від 12.03.2025 позивачу відмовлено у переході на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу». Підставою відмови є відсутність необхідного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Позивач вважає дії відповідачів протиправними та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства. 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області проти позову заперечив з підстав, що відповідно до статті 25 Закону № 3723 визначено сім категорій посад державних службовців, в залежності від яких, встановлюються ранги державних службовців. Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Згідно статті 3 Закону № 889 його дія не поширюється, зокрема, на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до статті 343.1 Податкового Кодексу України посадовим особам контролюючих органів присвоюються спеціальні звання, тому ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723. У зв`язку з цим відповідач, відмовляючи у переведенні позивача на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», діяв правомірно - у межах наданих повноважень, у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, неупереджено та з урахуванням усіх істотних обставин справи.
Згідно ухвали про відкриття провадження відповідачу – Головному управлінню Пенсійного фонду України у Харківській області встановлено п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву з дати отримання ухвали про відкриття провадження. Копію вказаної ухвали доставлено відповідачу 12.05.2025, однак станом на момент розгляду цієї справи, жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило. При цьому, суд враховує, що згідно ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч.6 ст.162 цього ж Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 09.05.2025 у даній справі відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Судом встановлені наступні обставини:
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, що не заперечується сторонами.
Згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 позивач працювала:
- 20.03.1997 зарахована на конкурсній основі на посаду старшого податкового інспектора відділу примусового стягнення податків, на час відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2 у Державну податкову адміністрацію у Франківському районі м. Львова;
- 13.06.1997 переведена на постійну посаду старшого податкового ревізора-інспектора в відділ примусового стягнення податків;
- 20.03.1997 прийняла присягу державного службовця;
- з 27.01.1998 присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби ІІІ рангу;
- 01.11.2001 присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби ІI рангу»;
- 10.06.2004 переведена на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу стягнення податкового боргу на конкурсній основі;
- 01.11.2004 присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби I рангу»;
- 07.11.2005 переведена на посаду головного державного податкового ревізора інспектора відділу погашення прострочених податкових зобов`язань;
- переведена на посаду заступника начальника відділу погашення прострочених податкових зобов`язань;
- 01.02.2008 присвоєно чергове спеціальне звання «Радник податкової служби ІІІ рангу»
- 16.03.2012 переведена на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу погашення податкового боргу;
- 01.07.2013 переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу з питань координації погашення заборгованостей управління обслуговування платників податків;
- 01.01.2014 присвоєне спеціальне звання посадової особи органів доходів і зборів «Радник податкової та митної справи» ІІІ рангу»;
- у зв`язку із введенням в дію організацію структури та штатного розпису переведена на посаду ревізора- інспектора заборгованостей;
- 04.02.2015 у зв`язку з реорганізацією ДПІ Франківському районі м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській області шляхом приєднання до ДПУ у Франківському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області, переведена на посаду заступника начальника відділу погашення заборгованостей як така, що була зарахована до кадрового резерву ДПІ у Франківському районі м. Львова;
- 08.02.2016 переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу погашення боргу;
- 28.04.2016- переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу погашення боргу Залізничної ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області;
-06.06.2017 звільнена із займаної посади у порядку переведення в Головне управління ДФС у Львівській області, п. 5 ст. 36 КЗпП України;
- 07.06.2017 прийнята в порядку переведення на посаду головного державного ревізора інспектора відділу стягнення та роботи з безхазяйним майном території обслуговування Залізничної ОДПІ управління погашення боргу головного управління ДФС у Львівській області, як така, що успішно пройшла за конкурсом;
- 01.08.2017 переведена на посаду заступника начальника відділу стягнення та роботи з безхазяйним майном території обслуговування Залізничної ОДПІ управління погашення боргу ГУ ДФС у Львівській області, як така, що пройшла за конкурсом;
- 19.09.2019 переведена на посаду заступника начальника відділу погашення боргу Залізничного управління Головного управління ДФС у Львівській області;
- 25.01.2019 відповідно до частини другої ст.86 Закону України від 10.12.2015 №889 -VIII «Про державну службу» припинена державна служба та звільнена із займаної посади за угодою сторін.
05.03.2025 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про переведення з пенсії по віку на пенсію за віком по іншому закону, а саме відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу».
Заяву позивача за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області №913070197953 від 12.03.2025 відмовлено у переході пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».
Підставою для відмови слугувало, те що ОСОБА_1 , в податкових органах працювала з 20.03.1997 но 06.06.2019.
Посадовим особам контролюючих органів згідно ст.343 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання (згідно записів трудової книжки заявниці присвоєно персональне звання державного податкового інспектора), відповідно .ці посади не належать до посад віднесених до категорій посад державної служби.
Враховуючи зазначене, до стажу державної служби не зараховано періоди роботи в державній податковій інспекції з 27.01.998 по 06.06.2019 року, оскільки за вказаний період ОСОБА_1 присвоювалися спеціальні звання.
Таким чином, обчислений стаж роботи державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державної служби для визначення права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №889 можливо зарахувати період з 20.03.1997 по 26.01.1998 (по дату’ присвоєння спеціального звання), що становить 10 місяців 07 днів.
Не погодившись із рішенням відповідача про відмову у переході на пенсію за іншим законом, позивач звернулася до суду із цим позовом.
Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає спірне рішення протиправним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону, як наслідок просить зобов`язати відповідача вчинити певні дії.
Судом враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірного рішення з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (частина 1 статті 92 Конституції України).
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначаються Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).
Відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII та постанови Кабінету Міністрів України № 622 від 14.09.2016 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII втратив чинність Закон України «Про державну службу» № 3723-XII від 16 грудня 1993 року, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII - на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Дослідивши положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що збереження права особи на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ після 01 травня 2016 року можливе лише за умови одночасного дотримання вимог, передбачених частиною першою зазначеної статті та пунктами Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, зокрема щодо віку, наявності страхового стажу та стажу державної служби.
Зазначена правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18 та постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі № 687/545/17.
Аналізуючи оскаржуване рішення, суд зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду у Харківській області відмовлено у зарахуванні стажу роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, у зв`язку з присвоєння позивачу у цей період спеціальних звань.
Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 10.12.2015 №889-VIII, стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом (до 01.05.2016) обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
У зв`язку з цим, для обчислення такого стажу застосовується Порядок № 283, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994.
Відповідно до п. 1 Порядку № 283 цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Згідно з п. 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) (в тому числі): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України Про державну службу, а також на посадах, віднесених КМУ до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання;
Відповідно до п. 4 Порядку №283 документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
Додатком до Порядку № 283 передбачено Перелік державних органів колишньої УРСР, інших союзних республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на керівних посадах та посадах спеціалістів підлягає зарахуванню до стажу державної служби.
Згідно з додатком до Порядку №283 до стажу державної служби зараховується період роботи на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової служби та на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання
Відповідно до ч. 17 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Правовий статус, функції та засади діяльності державної податкової служби України в період роботи позивача на відповідних посадах визначалися спеціальним законом — Законом України від 04 грудня 1990 року № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі — Закон № 509-XII), а з 12 серпня 2012 року — Податковим кодексом України.
Відповідно до п 342.4 ст. 342 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.
Згідно з абз. 1, 2 п. 344.1 ст.344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
У постанові від 22 жовтня 2013 року у справі № 21-340а13 (ЄДРСР № 35667359) Верховний Суд України, посилаючись на положення Закону № 509-XII, зазначив, що посадові особи державної податкової служби, яким за результатами атестації присвоєно спеціальні звання, обіймають посади в державних органах, здійснюючи практичне виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), отримують заробітну плату з державного бюджету, а відтак є державними службовцями.
В зазначеній постанові колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.
Також Верховний Суд України в постанові зазначив, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 вересня 1997 року №503-р «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців» не є підставою для відмови у зарахуванні до стажу державної служби періоду служби у податкових органах посадових осіб, які мають спеціальне звання, оскільки зазначений акт виданий для врегулювання правового статусу працівників цих органів, що не мають спеціальних звань, та не змінює правового статусу посадових осіб податкових органів, які такі звання мають.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону № 889-VIII та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229 (далі — Порядок № 229) що діють з 01 травня 2016 року, до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові або спеціальні звання.
Згідно з п. 5 Порядку № 229 обчислення стажу державної служби здійснюється в днях, місяцях і роках.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що період роботи позивача в органах державної податкової служби підлягає зарахуванню до стажу державної служби з метою призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Таким чином, доводи відповідача про те, що посадові особи контролюючих органів, яким присвоєно спеціальні звання, не належать до категорій посад державної служби, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Враховуючи встановлені обставини та наведені правові норми, судом встановлено, що позивач з 27.01.1998 по 25.01.2019 безперервно працювала в органах державної податкової служби, 20.03.1997 прийняла присягу державного службовця, при цьому позивачу присвоювались спеціальні звання. Тому суд приходить до висновку, що всі періоди роботи (служби) позивача підлягають зарахуванню до стажу державної служби.
Отже, рішення відповідача, ухвалене за результатами розгляду заяви позивача про переведення на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, є необґрунтованим, прийнятим без урахування всіх обставин, що мають істотне значення, та непропорційним, оскільки не забезпечує належного балансу між правами особи та поставленою метою. У зв`язку з цим воно визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню.
Похідна вимога про зобов`язання перевести позивача на пенсію на умовах Закону України «Про державну службу» також підлягає задоволенню.
Разом з тим, варто зазначити, що механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV визначено Порядком №22-1.
При цьому, починаючи з 30.03.2021, набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», якою передбачено, зокрема, застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення / перерахунок пенсії, починаючи з 01.04.2021.
Зазначена технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів ПФУ в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця прийняття заяви до розгляду та місця проживання пенсіонера.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
В силу приписів Порядку №22-1 (у редакції згаданих вище змін):
- пункт 1.1. розділу І – заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію);
- пункт 4.1. розділу IV – заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію;
- пункт 4.2. розділу IV – після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Зі змісту викладених положень слід дійти висновку про те, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок), незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території.
У справі, що розглядається, судом встановлено, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви про призначення пенсії за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ у Харківській області, рішенням якого позивачу відмовлено у переведенні на пенсію відповідно до Закону «Про державну службу».
Тож, дії зобов`язального характеру щодо переведення позивача на пенсію відповідно до Закону «Про державну службу» має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що необґрунтовано прийняв рішення про відмову у переведенні на інший вид пенсії, яким, у даному випадку, є ГУ ПФУ у Харківській області.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.
Крім цього, суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» затверджений Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі Порядок № 622).
Згідно з пунктом 4 Порядку № 622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому:
посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);
розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні;
у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 01.05.2016, середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 01.05.2016 на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 року, а також для осіб, які не працювали починаючи з 01.05.2016 на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 року як за повний місяць;
матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.
За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах 3 - 5 цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 року, за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.
Підсумовуючи вищенаведене, суд акцентує увагу на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (постанова Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі 826/4418/14).
Таким чином, враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від № 913070197953 від 12.03.2025 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати до стажу державної служби період роботи з 27.01.1998 по 25.01.2019 в органах державної податкової служби та перевести її з пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» згідно поданої заяви від 05.03.2025. 
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
При цьому, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що оцінка таких обставин не має вирішального значення для правильного вирішення спору по суті.
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За змістом правил статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Оскільки позов містить позовні вимоги немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає, виходячи з кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.
Таким чином, поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 2422,40 грн.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 262-263, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-
ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ЄДРПОУ 13814885), Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх, ЄДРПОУ 14099344) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області № 913070197953 від 12.03.2025 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати до стажу державної служби період роботи з 27.01.1998 по 25.01.2019 в органах державної податкової служби та перевести ОСОБА_1 з пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» згідно поданої заяви від 05.03.2025.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх, ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,40 грн. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп. 15.5. п. 15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя	Гавдик Зіновій Володимирович