ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/1633/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді – Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 06.02.2026 №930090877298;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести та виплатити з 30.01.2026 ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до п. 10 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII з урахуванням довідок про заробітну плату від 22.01.2026 року № 25 та № 23.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що стаж державної служби позивача 01.05.2016 року складав 24 роки 6 місяців та 19 днів, що є достатнім для призначення пенсії державного службовця, а після цієї дати загальний стаж державної служби складає більше 25 років. Відповідно, вважає, що має право на переведення її на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Зазначав, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання - не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.
Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.
ОСОБА_1 набула права на державне пенсійне забезпечення та отримує пенсію за віком відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, що учасниками справи не заперечується.
ОСОБА_1 30.01.2026 звернулася до уповноваженого органу Пенсійного фонду України зі заявою щодо переведення з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсії за віком відповідно до положень Закону України "Про державну службу".
Автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви ОСОБА_1 буде здійснюватись управлінням пенсійного забезпечення, надання страхових виплат та соціальних послуг Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавські області.
06.02.2026 ГУ ПФУ в Полтавські області було прийнято рішення №930090877298 про відмову ОСОБА_1 в частині переведення з пенсії за віком згідно Закону 1058 на пенсію за віком згідно Закону № 889, згідно заяви від 30.01.2026, у зв`язку з відсутністю правових підстав.
Вказане рішення обґрунтовано тим, що аналіз наданої ОСОБА_1 заяви від 30.01.2026, в частині переведення з пенсії за віком, призначеної згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон 1058) на пенсію за віком згідно Закону №889, свідчить про відсутність права на перерахунок пенсії, оскільки стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, станом на 01.05.2016 відсутній.
Позивач не погодилася з цим рішенням та оскаржила його до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
01 травня 2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі по тексту - Закон №889-VIII), підпунктом 1 пункту 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" якого визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про державну службу", крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Частиною першою статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" (далі по тексту - Закон №3723-XII) визначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Механізм обчислення стажу державної служби визначений Порядком обчислення стажу державної служби, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі по тексту - Порядок №229).
Пунктом 4 Порядку №229 встановлено, що стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону №889-VIII. 
Приписами ст.46 Закону №889-VIII визначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема: час перебування на посаді державної служби відповідно до Закону; час перебування на посадах на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Нормою п.6 Порядку №229 визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до п.8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону.
Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом (до 01.05.2016) обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, враховуючи наведене вище, необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію, відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про державну службу», є досягнення такими особами певного віку та наявність відповідного страхового стажу. При цьому, зазначений вік визначається положеннями статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Тобто, до 01.05.2016 право на пенсію державного службовця мали особи, які: 
а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; 
б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 01.05.2016 відповідно до ст.90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Водночас, суд зазначає, що законодавством визначені умови за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII. 
Приписами п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону №3723-XII "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ і пунктами 10, 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, а саме щодо віку, стажу державної служби або стажу роботи на посадах віднесених до категорій посад державних службовців. 
Наведене вище також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 03.07.2018 по справі №569/350/17, від 03.07.2018 по справі №586/965/16-а, від 10.07.2018 по справі №591/6970/16-а.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла віку 60 років, перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
Згідно трудової книжки позивача, вбачається, що вона проходила службу в органах податкової служби: 
11.10.1991 - зарахована в порядку переводу в Державну податкову інспекцію м. Києва на посаду податкового інспектора відділу податків з населення (по Шевченківському району); 
01.01.1994 - переведена у відділ аудиту доходів громадян, інших платежів управління аудита на посаду державного податкового інспектора; 
26.11.1996 - переведена на посаду інспектора відділу справляння прибуткового податку громадян Управління справляння податків з фізичних осіб;
10.12.1998 - присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби 3 рангу; 
01.04.1998 - призначена на посаду старшого державного податкового ревізора - інспектора відділу організації та проведення документальних перевірок плати за патенти Управління документальних перевірок юридичних осіб;
02.01.2002 - присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби 2 рангу; 
20.02.2002 - звільнена в зв`язку з переводом для подальшої роботи в Державну податкову адміністрацію у м. Києві та призначена на посаду головного державного податкового інспектора відділу навчання та консультацій платників податків юридичних осіб Управління по роз`ясненню податкового законодавства;
25.06.2002 - переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу навчання та консультацій платників податків юридичних осіб Управління громадських зв`язків та масово-роз`яснювальної роботи;
05.09.2002 - переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу масово-роз`яснювальної роботи Управління громадських зв`язків та масово-роз`яснювальної роботи;
07.10.2004 - присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби 1 рангу; 
01.11.2004 - переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу організації роз`яснень податкового законодавства для юридичних осіб;
20.09.2025 - переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу масово-роз`яснювальної роботи для юридичних осіб;
28.10.2005 - звільнена з посади у зв`язку з переводом на роботу в ДПІ у Голосіївському районі м. Києва;
31.10.2005 - призначена на посаду завідувача сектору спеціальних режимів оподаткування відділу податку на прибуток та інших податків і зборів (обов`язкових платежів);
01.11.2005 - переведена на посаду завідувача сектору спеціальних режимів оподаткування відділу оподаткування юридичних осіб;
05.02.2007 - переведена на посаду начальника відділу спеціальних режимів оподаткування управління оподаткування юридичних осіб;
31.05.2007 - присвоєно спеціальне звання радника податкової служби 3 рангу; 
01.06.2010 - присвоєно спеціальне звання радника податкової служби 2 рангу;
27.02.2012 - звільнена з посади по переводу до ДПІ у Голосіївському районі м. Києва;
28.02.2012 - призначена на посаду начальника відділу платежів за землекористування та місцевих податків і зборів управління оподаткування юридичних осіб;
22.07.2013 - звільнена з посади по переводу до Головного управління Міндоходів у Київській області;
23.07.2013 - призначена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу місцевих податків і зборів, плати за землю, ресурсних та неподаткових платежів; присвоєно 11 ранг державного службовця;
15.11.2013 - переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу місцевих податків і зборів, плати за землю, ресурсних та неподаткових платежів на період відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_2 ;
30.12.2013 - присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи 2 рангу;
10.06.2014 - переведено на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу місцевих податків і зборів, плати за землю, ресурсних та неподаткових платежів;
16.10.2014 - переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу місцевих ресурсних, рентних та неподаткових платежів управління оподаткування юридичних осіб Головного управління ДФС у Київській області;
01.12.2014 - звільнена із займаної посади у зв`язку з переводом Державної фіскальної служби України;
02.12.2014 - призначена на посаду головного державного інспектора відділу розгляду звернень громадян управління адміністрування єдиного внеску та методології Департаменту доходів і зборів з фізичних осіб;
14.045.2016 - переведена на посаду головного державного інспектора відділу розгляду звернень платників податків управління адміністрування єдиного внеску, методології та розгляду звернень платників податків Департаменту доходів і зборів з фізичних осіб;
15.08.2019 - звільнена із займаної посади в порядку переведення для подальшої роботи до Державної податкової служби України;
16.08.2019 - призначена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу розгляду звернень платників податків управління адміністрування єдиного внеску, методології та розгляду звернень платників податків Департаменту адміністрування податків;
16.08.2019 - присвоєно 5 ранг державного службовця;
01.06.2020 - переведено на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу розгляду звернень платників податків управління адміністрування єдиного внеску, методології та розгляду звернень платників податків Департаменту адміністрування податків;
28.07.2020 - переведено на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу методології оподаткування та сплати єдиного внеску управління адміністрування єдиного внеску, методології та розгляду звернень платників податків Департаменту податкового адміністрування;
21.10.2021 - посаду головного державного ревізора-інспектора перейменовано на посаду головного державного інспектора;
24.02.2022 - переведено на посаду головного державного інспектора відділу методології оподаткування та сплати єдиного внеску управління адміністрування єдиного внеску, методології та розгляду звернень платників податків Департаменту оподаткування фізичних осіб;
17.01.2025 - продовжено строку перебування на державній службі на один рік до 17.01.2026;
16.01.2026 - припинено державну службу та звільнено із займаної посади за власним бажанням і зв`язку з виходом на пенсію.
Згідно відзиву на позовну заяву, пенсійним органом до стажу державної служби позивача не зараховано період роботи останньої в органах податкової служби з 11.10.1991 по 28.10.2005, з 31.10.2005 по 16.01.2026 до державної служби. 
Суд зазначає, що відповідно до вже згаданої вище норми п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII стаж державної роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Пунктом 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі по тексту - Порядок №283, чинний до 01.05.2016). регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Згідно з пунктом 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) (в тому числі): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України Про державну службу, а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.
Пунктом 4 Порядку №283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
У додатку до Порядку №283 наведений Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби.
Зокрема, згідно з додатком до Порядку №283 до стажу державної служби зараховується період роботи на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової служби та на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 № 509-XII «Про Державну податкову службу в Україні» (далі по тексту - Закон №509-XII), а з 12.08.2012 - Податковий кодекс України (далі по тексту - ПК України).
Відповідно до ч.5 ст.15 Закону №509-XII правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України "Про державну службу".
Частиною 7 ст.15 Закону №509-XII передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби.
Згідно з ч.8 ст.15 Закону №509-XII посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.
Отже, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, перебувають на державній службі та є державними службовцями.
Окрім того, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні" від 05.07.2012 № 5083-VI, який набрав чинності 12.08.2012, доповнено Податковий кодекс України розділами XVIII-1 та XVIII-2, у тому числі "Статтею 344. Пенсійне забезпечення посадових осіб органів державної податкової служби 344.1. Пенсійне забезпечення посадових осіб органів державної податкової служби України здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах державної податкової служби зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого Законом України "Про державну службу".".
Відповідно до п.342.4 ст.342 ПК України посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.
Приписами п.343.1 ст.343 ПК України унормовано, що посадовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій присвоюються спеціальні звання. 
Судом встановлено, що позивач прийняла присягу державного службовця та їй присвоювалися ранги державного службовця, спеціальні звання в період з 11.10.1991 по 28.10.2005, з 31.10.2005 по 16.01.2026.
У постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №465/7218/16-а та від 13.12.2018 у справі №539/1855/17 зазначено, що доводи органу Пенсійного фонду про те, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку з тим, що йому присвоєно спеціальне звання як посадовій особі контролюючого органу, а тому його посада не відноситься до категорії посад державної служби, є безпідставними та повністю спростовуються положеннями ст.344 ПК України та Порядку №283.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а, від 18.03.2021 року у справі №500/5183/17 посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ.
З огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в зазначених постановах Верховного Суду, які є релевантними до спірних відносин у даній справі.
Отже, суд дійшов висновку, що до стажу державної служби позивача підлягає зарахуванню період роботи останньої з 11.10.1991 по 28.10.2005, з 31.10.2005 по 16.01.2026 в органах державної податкової служби.
Доводи відповідача про те, що посади які обіймала позивач в органах Державної податкової служби не належать до посад, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, оскільки йому як посадовій особі контролюючих органів присвоювались спеціальні звання, а не ранги державної служби, а відтак відсутні підстави для зарахування стажу державної служби періодів його роботи в органах податкової служби, є необґрунтованими та суперечать наведеному вище. 
Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено (доказано) правомірність власного рішення, що є предметом оскарження у даній справі.
Таким чином, враховуючи викладене вище, суд прийшов до висновку про необхідність визнання протиправним та скасування рішення ГУПФУ в Полтавській області №930090877298 від 06.02.2026 щодо відмови ОСОБА_1 у переході на пенсію за Законом України "Про державну службу".
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача перевести та виплатити з 30.01.2026 ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до п. 10 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII з урахуванням довідок про заробітну плату від 22.01.2026 року № 25 та № 23, суд зазначає наступне.
Судовим розглядом встановлено, що спірне рішення відповідача прийняте ГУПФУ в Полтавській області без повного з`ясування обставин справи та інших документів наданих позивачем.
Суд зазначає, що підставою для відмови у перерахунку (переведенні) позивача на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» стали висновки відповідача про незарахування періодів роботи у податкових органах як роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби.
Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно із пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону № 1058-ІV Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Згідно з п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення, перерахунку пенсій громадянам. Оскільки рішення про призначення пенсії приймається органом Пенсійного фонду і право на призначення пенсії є його виключними повноваженнями, втручання у яке не відповідатиме завданням адміністративного судочинства.
Зазначений висновок суду узгоджується із правовою позицією Другого апеляційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 14.06.2022 по справі №480/5340/21.
Із врахуванням вищевикладеного суд вважає за необхідне застосувати належний спосіб захисту прав позивача і вийти за межі позовних вимог для повного захисту порушеного права на пенсію у відповідності до вимог ст. 9 КАС України та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області повторно розглянути заяву позивача від 30.01.2026 про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", зарахувавши до стажу державної служби періоди її роботи з 11.10.1991 по 28.10.2005, з 31.10.2005 по 16.01.2026 в органах державної податкової служби, та прийняти рішення по суті заяви від 30.01.2026 з урахуванням стажу роботи у податкових органах як роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби та правової оцінки, наданої судом по даній справі.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 532,48 грн.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, 

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код 13967927) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №930090877298 від 06.02.2026.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.01.2026 про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", зарахувавши до стажу державної служби періоди її роботи з 11.10.1991 по 28.10.2005, з 31.10.2005 по 16.01.2026 в органах державної податкової служби, та прийняти рішення по суті заяви від 30.01.2026 з урахуванням стажу роботи у податкових органах як роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, та правової оцінки, наданої судом по даній справі.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 532,48 грн. (п`ятсот тридцять дві гривні сорок вісім копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н.Ю. Алєксєєва