П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/5833/25	

Перша інстанція: суддя Марин П.П.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.
суддів – Бойка А.В., Єщенка О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом заявою до ГУ ПФУ в Одеській області, в якій просив:
- визнати протиправними дії щодо відмови здійснити з 01.01.2025 перерахунок та виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон №2262-ХІІ) з урахуванням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі №420/9625/24, без обмеження пенсії максимальним розміром та без застосування коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, установлених пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» (далі – Постанова №1);
- зобов`язати відповідача здійснити з 01.01.2025 перерахунок та виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262-ХІІ з урахуванням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі №420/9625/24, без обмеження пенсії максимальним розміром та без застосування коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, установлених пунктом 1 Постанови №1, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково. 
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови здійснити ОСОБА_1 , з 01.01.2025, перерахунок та виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262-ХІІ без обмеження пенсії максимальним розміром та без застосування коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, установлених пунктом 1 Постанови №1.
Зобов`язано відповідача здійснити ОСОБА_1 з 01.01.2025 перерахунок та виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262-ХІІ без обмеження пенсії максимальним розміром та без застосування коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, установлених пунктом 1 Постанови №1, з урахуванням раніше виплачених сум. В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням, ГУ ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишено без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року – залишено без змін.
17 листопада 2025 року, у зв`язку з набранням рішенням суду законної сили, судом першої інстанції виданий виконавчий лист у справі №420/5833/25.

07 січня 2026 року ОСОБА_1 , в порядку статті 383 КАС України, подав до суду першої інстанції заяву про визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльність, вчинені суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у справі №420/5833/25, в якій просить: 
1) визнати протиправною діяльність ГУ ПФУ в Одеській області щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/5833/25 в не виплаті фактично нарахованої пенсії (94 473.35 грн) ОСОБА_1 з 01.01.2026;
2) зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли не виконанню рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/5833/25 в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області стосовно виплати пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262-ХІІ без обмеження максимальним розміром, без застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених пунктом 1 Постанови №1 з 01.01.2026 в розмірі її фактичного нарахування 94 473.35 грн.
Обґрунтовуючи вимоги даної заяви ОСОБА_1 указує, що у січні 2026 року відповідач виплатив пенсію у розмірі 33199,49 грн, замість 94473,35 грн, згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року.
Заявник вважає, що дії, вчинені суб`єктом владних повноважень на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року, є протиправними, оскільки розмір його пенсії, згідно вказаного судового рішення, має становити 94473,35 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку статті 383 КАС України, про визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області суд відмовив.
Приймаючи таку ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що порушене позивачем питання щодо виплати пенсії з грудня 2025 року з застосуванням Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, яким визначено механізм здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, зокрема, за період, що передує даті набрання чинності рішенням суду, за джерелами їх виплати (фінансування) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821 (далі - Порядок №821) виходить за межі розгляду справи №420/5833/25. Суд указав, що вказане питання не досліджувалося під час розгляду справи по суті, а тому вважав, що підстави для задоволення заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України відсутні.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає, що ухвала суду підлягає скасуванню.
В обґрунтування апеляційної скарги наполягає на тому, що ГУ ПФУ в Одеській області неналежно виконало рішення суду по справі №420/5833/25 від 30 квітня 2025 року, яким зобов`язано відповідача здійснити з 01.01.2025 перерахунок та виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262-ХІІ без обмеження пенсії максимальним розміром та без застосування коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, установлених пунктом 1 Постанови №1, з урахуванням раніше виплачених сум
ГУ ПФУ в Одеській області, своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина 1 статті 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у рішенні від 26.06.2013, зазначив про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України зазначив, що згідно позиції Європейського суду з прав людини, наведеної в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Приписи статті 14 КАС України визначають, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. 
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, та статтями 14, 370 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Частина 6 цієї статті передбачає, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача суд постановляє ухвалу про залишення заяви без задоволення, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому статтею 294 цього Кодексу. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Повертаючись до обставин справи колегія суддів враховує, що предметом спору у справі №420/5833/25 є питання обмеження пенсії позивача максимальним розміром та застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених Постановою №1 під час проведення перерахунку пенсії з 01.01.2025.
Звертаючись до суду із заявою у порядку статті 383 КАС України ОСОБА_1 вважає, що на виконання рішення суду у справі №420/5833/25, ГУ ПФУ в Одеській області повинно виплачувати пенсію, призначену відповідно до Закону №2262-ХІІ без обмеження максимальним розміром, без застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених пунктом 1 Постанови №1 з 01.01.2026 в розмірі 94 473,35 грн.
Територіальний орган Пенсійного фонду пояснив, що виплата перерахованої пенсії та нарахованої доплати до пенсії буде здійснена після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, з урахуванням приписів Порядку № 821.
Так, відповідно до пункту 5 Порядку №821 виплати нарахованих на виконання рішень суду сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) за минулий час проводяться щомісяця одержувачам, яких включено до переліку станом на 1 число місяця, що передує місяцю, в якому здійснюється виплата. На забезпечення таких виплат щомісяця спрямовується частина бюджетних асигнувань відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України на відповідну мету в межах коштів, передбачених бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік.
Пункт 8 Порядку №821 визначає, що невиплачені протягом поточного бюджетного періоду суми нарахованих на виконання рішень суду сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) за минулий час і перерахованих пенсій за рішенням суду виплачуються в наступному бюджетному періоді в межах встановлених бюджетних асигнувань у порядку, передбаченому пунктами 5-7 цього Порядку.
Таким чином, з огляду на наведені приписи Порядку №821, нарахована ОСОБА_1 на виконання рішення суду сума пенсії має виплачуватись відповідно до Порядку №821.
Водночас, як правильно указав суд першої інстанції, під час розгляду справи та ухвалення рішення від 30 квітня 2025 року суд першої інстанції не досліджував питання щодо застосування положень Порядку №821.
Вчинені ГУ ПФУ в Одеській області дії щодо застосування, при проведенні перерахунку та виплати пенсії, Порядку №821, не стосується виконання рішення суду по справі №420/5833/25, оскільки не були предметом спору при розгляді справи по суті.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на виконання рішення суду відповідачем вчинені дії відповідно до покладених судом зобов`язань, а незгода позивача із порядком розрахунку пенсії виходить за межі спірних правовідносин у даній справі.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку статті 383 КАС України, що є підставою, відповідно до статті 316 КАС України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції – без змін.
Так, відповідно до частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, тому за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду – без змін.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 383 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко