Справа № 161/5478/25 	Головуючий у 1 інстанції: Антіпова Т. А. 	
Провадження № 22-ц/802/157/26  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,
секретар Русинчук М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про стягнення недоотриманої пенсії в зв`язку із смертю пенсіонера за апеляційною скаргою відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2025 року в складі судді Антіпової Т. А.,
В С Т А Н О В И В:
В березні 2025 року ОСОБА_1  звернулася до суду із зазначеним позовом покликаючись на те, що вона є пенсіонером по втраті годувальника з 18 січня 2024 року згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за померлого чоловіка ОСОБА_2 , військового органів внутрішніх справ України, який перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області, та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 березня 2022 року по справі 140/838/22 адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо непроведення з 01 грудня 2019 року перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_2 , на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Волинській області» від 07.12.2021 №33/23-2071д.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести ОСОБА_2 , з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років (з урахуванням раніше виплачених сум), на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Волинській області» від 07.12.2021 №33/23-2071д.
Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 13.12.2022 року, відповідач провів перерахунок пенсії в межах зобов`язань, визначених судом. Невиплачений борг пенсіонеру за рішенням суду складає 179 721,50 гривень.
ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області з заявою щодо оформлення сум пенсії, що підлягали виплаті померлому і залишились недоодержаними у зв`язку з його смертю, згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області листом від 15.04.2024 відмовило позивачу у виплаті пенсії та повідомило, що з метою отримання коштів нарахованих на виконання рішення суду необхідно звернутись до суду із заявою про заміну стягувача належним правонаступником.
Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач просила суд стягнути з ГУ ПФУ у Волинській області на свою користь кошти, що підлягали виплаті та залишились недоодержані у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , в розмірі 179 721 гривень 50 копійок та сплачений судовий збір.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2025 року позов задоволено.
Ухвалено стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 179 721 гривню 50 копійок, що підлягали виплаті та залишились недоодержані у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що станом на 01 квітня 2025 року до ГУ ПФУ у Волинській області надійшло 51896 судових рішень у справах про пенсійне забезпечення громадян, фінансування яких здійснюється за окремою бюджетною програмою по погашенню заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Заборгованість з виплат за рішеннями судів існує з об`єктивних причин (відсутність в достатній кількості асигнувань з Державного бюджету України) та її погашення не залежить від управлінських рішень посадових осіб ГУ ПФУ у Волинській області. Ураховуючи зазначене, відсутні підстави для стягнення невиплачених коштів у порядку спадкування, а тому вважає, що суд прийняв незаконне та необґрунтоване рішення, яке просить скасувати.
Позивач не скористалась своїм правом подати апеляційну скаргу.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 25.02.2026 залучено ОСОБА_3 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору до участі в цій справі з підстав того, що предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої, але не отриманої спадкодавцем за життя суми пенсії , ураховуючи, що після смерті спадкодавця спадщину прийняли, як позивач так і ОСОБА_3 , який не залучений до розгляду справи.
В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважає за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Крім того, третя особа ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 04.03.2026, тобто, дата складення повного судового рішення.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких мотивів.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 березня 2022 року по справі 140/838/22 адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо непроведення з 01 грудня 2019 року перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_2 , на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Волинській області» від 07.12.2021 №33/23-2071д.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести ОСОБА_2 , з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років (з урахуванням раніше виплачених сум), на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Волинській області» від 07.12.2021 №33/23-2071д (а.с.10).
На виконання рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснило нарахування недоотриману пенсії за період з 01 грудня 2019 року по 30 квітня 2022 року в сумі 179 721,50 гривень.
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 28.12.2023 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За життя зазначені доплати у розмірі 179 721,50 гривень ОСОБА_2 не отримав.
Позивач - ОСОБА_1 , є дружиною померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .
З матеріалів спадкової справи №34-2024 вбачається, що позивач ОСОБА_1 (дружина) та третя особа ОСОБА_3 (син) є спадкоємцями спадкового майна після смерті ОСОБА_2 .
Позивач звертався до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , призначеної на підставі судового рішення .
У відповідь на заяву ГУ ПФУ у Волинській області своїм листом № 5410-4345/В-02/8-0300/24 від 15.04.2025 повідомило, що ними проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 в межах покладених судовим рішенням зобов`язань. Водночас, після цитування положень ст. 61 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та ст. 379 КАС України було повідомлено, що для включення нарахованих доплат до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою позивачу необхідно подати до ГУ ПФУ у Волинській області рішення суду про заміну сторони виконавчого провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України та ч. 1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (ст. 1219 ЦК України).
За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Нормами ст. 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (ст. 1227 ЦК України).
Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2022 року у справі №243/13575/19 зазначив, що тлумачення ст. 1227 ЦК України доводить, що цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (ст. 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. 
Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом.
Положення частин 2, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості – переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 23.09.2020 року (справа №428/6685/19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
Відповідно до частин 1, 4 ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонеру і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності, входять до складу спадщини. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2024 року у справі № 461/5878/22, невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень статті 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Правопорядок не може допускати ситуації, коли нівелюється законна сила судового рішення.
Відповідно до ст. 46 цього ж Закону нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що спадщина є сукупністю прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходить від нього до інших осіб (спадкоємців). Об`єктом спадкування можуть бути лише права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент його смерті. Право на спадщину переходить лише до спадкоємців, які прийняли спадщину в установленому порядку.
Позивачкою подані належні і допустимі докази того, що за життя ОСОБА_2 було нараховано, але не було виплачено доплати до пенсії в розмірі 179 721,50 грн. Оскільки  ОСОБА_1  (дружина),  ОСОБА_3  (син), є єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 , які прийняли спадщину за законом, тому вищевказані пенсійні виплати увійшли до складу спадщини.
03.03.2026 третя особа  ОСОБА_3 подав до апеляційного суду заяву, в якій зазначив, що самостійних вимог щодо предмету спору не висуває в межах даної справи.
За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ГУ Пенсійного фонду України у Волинській області зобов`язане виплатити позивачу  ОСОБА_1  присуджені та недоотримані за життя її чоловіка ОСОБА_2 суми доплат до пенсії, які були йому нараховані в розмірі 179 721,50 грн.
Такий підхід також застосований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі №355/323/17, від 16 грудня 2020 у справі №428/12730/19.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для відмови в позові з посиланням на велику кількість судових рішень про стягнення коштів, які виконуються в порядку черговості, оскільки стосуються порядку виконання рішень, а не права особи на належні їй кошти.
Верховний Суд у постановах від 05 серпня 2020 року у справі № 673/393/19, від 27 серпня 2020 року у справі № 804/536/18 зробив висновки, що сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя внаслідок неправомірних дій пенсійного фонду, який не виконував у добровільному порядку судове рішення, що набрало законної сили, і яким пенсійний орган було зобов`язано провести нарахування та виплату підвищення до пенсії.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на об`єктивно встановлених фактичних обставинах справи, яким судом надано належну правову оцінку, правильно застосовані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку з наведеним, апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів
ухвалив:
Апеляційну скаргу відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2025 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді: