Справа № 467/1485/25
1-кп/467/59/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2026 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого – судді ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 
прокурорів – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 
обвинуваченого – ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка кримінальне провадження №12025153130000043, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 липня 2025 року по обвинуваченню 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сніжне Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх/непрацездатних осіб не має, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; в силу ст. 89 КК України не судимий, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 310, ч.1 ст. 263 КК України,
ВСТАНОВИВ :

У цьому провадженні суд, заслухавши прокурора зі сторони обвинувачення і обвинуваченого зі сторони захисту, розглядаючи кримінальну справу у межах висунутого обвинувачення у контексті наявності / відсутності у ній обставин, із числа передбачених ст.91 КПК України, ключовими із яких є питання щодо того: 1) чи  вчиняв обвинувачений діяння, які охоплюються складом інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених відповідними статтями КК України; 2) чи доведено його винуватість у їх вчиненні; 3) як слід кваліфікувати його дії у випадку доведення винуватості, у т.ч. за наслідками оцінки у порядку ст. 94 цього ж Кодексу усіх наданих сторонами доказів, установив таке. 

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Сторона обвинувачення відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» («Ultra dubitationem») довела, що навесні 2025 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_6 , після того, як він виявив на території свого домоволодіння АДРЕСА_2 , самостійно насіяні рослини конопель виник умисел, направлений на їх незаконне вирощування з метою подальшого власного використання. 
З цього часу, реалізуючи свої злочинні наміри, розуміючи, що вирощування рослин коноплі без передбаченого законом дозволу є забороненим, діючи з прямим умислом, тобто, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно – небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, прагнучи досягти мети їх зростання і дозрівання для подальшого власного використання, ОСОБА_6 доглядав за ними шляхом неодноразового просапування грунту і поливу, тим самим незаконно, всупереч положень ч.2 ст. 7, ч.1 ст. 15 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» № 60/95-ВР від 15 лютого 1995 року, вирощував 18 рослини конопель, які були виявлені та вилучені поліцією 25 серпня 2025 року в ході проведеного за місцем його проживання обшуку. 
Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.310 КК України, тобто незаконне вирощування конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин. 
Крім цього, протягом невстановленого в ході досудового розслідування періоду часу, але не пізніше 25 серпня 2025 року, ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, тобто, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно – небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, але не маючи мети збуту, зірвавши для особистого вживання вирощені ним на присадибній ділянці рослини роду конопель у невстановленій кількості, але не менше 3, 411 г., вживав їх шляхом куріння за допомогою скляного пристрою з ковпачком, на внутрішній поверхні якого утворилися нашарування екстракту канабісу, що відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, масою в перерахунку на висушену речовину 0, 3673 г., який незаконно, всупереч положень Закону України ««Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» № 60/95-ВР від 15 лютого 1995 року, зберігав у житловій кімнаті будинку за місцем свого фактичного проживання по АДРЕСА_2 без мети збуту. 
Тим самим, вчинив кримінальне правопорушення у формі проступку, передбачене ч.1 ст.309 КК України, а саме: незаконне виготовлення та зберігання наркотичного засобу без мети збуту. 
Крім цього, ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, тобто, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно – небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не маючи дозволу на придбання, носіння та зберігання вибухових речовин, внаслідок чого розуміючи протиправний характер своїх дій, у невстановленому в ході слідства місці та у невстановлений час і спосіб, незаконно, тобто, всупереч положенням Постанови Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576 «Про затвердження Положення про дозвільну систему» (з наступними змінами і доповненнями), Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622 «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів» (з наступними змінами і доповненнями), придбав двохосновий нітроцелюлоз ний (бездимний) порох малою 84,2957 г, який є вибуховою речовиною, і який незаконно зберігав до 25 серпня 2025 року за місцем свого фактичного проживання у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_2 . 
Чим вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 263 КК України, а саме: незаконне придбання та зберігання вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу. 
ІІ. Докази на підтвердження установлених судом обставин

ІІ.І Показання обвинуваченого

Допитаний у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_6 повністю і беззаперечно підтвердив установлені в ході досудового розслідування і викладені в обвинувальному акті обставини учинених ним кримінальних правопорушень та пояснив, що у 2019 році придбав житловий будинок в с. Колос Добра Первомайського район, куди переїхав на постійне проживання разом із матір`ю. Коли здійснював прибирання будинку і ділянки, то серед безлічі мотлоху і сміття знайшов насіння коноплі. 
Оскільки з 2006 року він вживає коноплю шляхом куріння, то розкидав насіння на території присадибної ділянки, маючи надію, що вони зійдуть. 
По сплину значного часу, навесні 2025 року він виявив біля будинку паростки рослин коноплі та вирішив їх доглядати їх. Зокрема, здійснював полив, удобрював селітрою, обгортав агроволокном, знешкоджував бур`ян. 
Мети збуту не мав, вирощував рослини коноплі виключно для власного вживання, так як це підвищує апетит і полегшує депресивний стан, який виникає в нього внаслідок наявності хронічних захворювань. 
При цьому, зірвані і висушені рослини коноплі він подрібнював, фасував по пакетах для зручності використання і вживав шляхом куріння за допомогою спеціального скляного пристрою із назвою «бонг», у який заливається вода та засипається суміш подріблених рослин коноплі і тютюну. 
Під час обшуку поліція вилучила близько 17-18 рослин коноплі, які ще росли, три пакети посріблених і висушених рослин та пристрій для куріння. 
Порох так само знайшов у придбаному будинку серед сміття, яке залишилось після попереднього власника.
Залишив його для зберігання, так як хотів за його допомогою знищити пеньок від дерева, то зберігав його у пластиковій банці з кришкою на підвіконні, але в подальшому взагалі забув за нього.
Він розуміє, що це вибухова речовина і на її зберігання у нього немає дозволу.
У вчинених правопорушеннях розкаявся, вказав, що вчинив їх під дією життєвих обставин, що склалися. 

ІІ.ІІ. Інші докази сторони обвинувачення 

На підтвердження висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 310 КК України, прокурор посилався на висновок експерта №СЕ -19/115-25/14307- НЗПРАП від 01 вересня 2025 року, відповідно до якого частини рослин, надані у Пакеті №1, є частинами рослини роду коноплі. 
Загальна кількість - 18 частин рослин.
Склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, прокурор підтвердив висновком експерта № СЕ -19/115-25/14310- НЗПРАП від 02 вересня 2025 року, який вказує на те, що надана на експертизу речовина рослинного походження в 3 прозорих полімерних зіп- пакетах, які поміщені в пакет №WAR1113013, є наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - канабіс.
Загальна маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 2, 62 г.
Надана на експертизу суміш речовин рослинного походження в паперовому згортку містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - канабіс та частки рослини виду тютюн, який до наркотичних засобів,психотропних речовин та прекурсорів не відноситься. Маса виділеного канабісу із складу суміші в перерахунку на висушену речовину становить 0, 791 г.
Тим самим, підтверджено факт зберігання ОСОБА_6 наркотичного засобу – канабісу масою у перерахунку на висушену речовину 3, 411 г.
А так само і зберігання екстракту канабісу масою в перерахунку на суху речовину -0, 3673 г, який виявлено на внутрішніх поверхнях скляного виробу та металевому ковпачку, які були вилучені в ході обшуку у помешканні ОСОБА_6 ( висновок експерта № СЕ -19/115-25/14309- НЗПРАП від 02 вересня 2025 року).
Стосовно обвинувачення за ч.1 ст. 263 КК України прокурор надав суду висновок експерта №СЕ-19/115-25/14308 – ФХВР від 01 вересня 2025 року, згідно якого наданий на експертизу зразок речовин є вибуховою – двохосновним нітроцелюлозним (бездимним) порохом масою 1, 2957 г.
Досліджені докази оцінюються судом як такі, що отримані у цілому із застосуванням належної правової процедури, так як виходять із належних процесуальних джерел, зібрані уповноваженими суб`єктами і у належному процесуальному порядку. Істотного порушення основоположних прав особи, яка піддається кримінальному переслідуванню, гарантованих Конституцією та законами України, у тому числі й міжнародними договорами, під час досудового розслідування, що могло б зумовити недопустимість того чи іншого доказу, судом не встановлено. 

ІІ.ІІІ. Щодо обсягу і порядку дослідження доказів 

За наслідками допиту обвинуваченого було встановлено, що він дав цілком послідовні і логічні показання, які за своїм змістом повністю збігаються із викладеними у обвинувальному акті фактичними обставинами інкримінованих йому правопорушень, у т.ч. щодо часу, місця, способу і спрямованості умислу, а тому вони не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним суті висунутого звинувачення та істинності його позиції щодо визнавальних показань. 
Тому суд, за пропозицією прокурора і за згоди обвинуваченого, переконавшись, що останній вірно розуміє зміст обставин цього кримінального провадження і не оспорює правову кваліфікацію інкримінованих йому діянь, з огляду на відсутність сумнівів у добровільності його позиції у цьому питанні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши наслідки такого порядку розгляду справи, у т.ч. й у частині оскарження вироку, визнав недоцільним дослідження усього обсягу доказів сторони обвинувачення щодо тих обставин, які ним не оспорюються, обмежившись лише оцінкою наданих прокурором висновків експерта, які, власне, підтверджують кваліфікацію дій обвинуваченого і документів, які характеризують його особу, а також інших даних, що мають значення для вирішення справи, як от, стосовно речових доказів і процесуальних витрат. 

ІІІ. Кваліфікація дій обвинуваченого 

Кримінальна відповідальність за ч.1 ст. 310 КК України настає у разі незаконного посіву або незаконого вирощування снотворного маку в кількості від ста до п`ятисот рослин чи конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин.
Об`єктивна сторона правопорушення полягає у таких альтернативних діях, а саме: у незаконних: 1) посіві або 2) вирощуванні снотворного маку чи конопель.
Незаконним є вирощування коноплі, зокрема, всупереч нормам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» № 60/95-ВР від 15 лютого 1995 року ( з наступними змінами і доповненнями) (далі – Закон №60/95-ВР). 
Так, рослини роду коноплі (Cannabis) – це рослини будь – якого виду роду канабіс, які відповідно до постанови КМУ «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» №770 від 06 травня 2000 року відносяться до списку №3 «Рослини, які містять наркотичні засоби та психотропні речовини і обіг яких допускається для промислових цілей» та № 4 «Рослини, що містять наркотичні засоби та психотропні речовини, обіг яких допускається для використання в навчальних цілях, освітній, науковій та науково-технічній діяльності, у виробництві наркотичних засобів, психотропних речовин та лікарських засобів для подальшого застосування в медичній практиці» Таблиці 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів (далі – Перелік). 
Згідно ч.2 ст. 7 Закону № 60/95-ВР діяльність з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і рослин, включених до таблиці I Переліку, на території України забороняється, за винятком діяльності з обігу таких наркотичних засобів, психотропних речовин і рослин у цілях, на підставах і з урахуванням обмежень, передбачених цим Законом.
У свою чергу, відповідно до ч.1 ст. 15 Закону № 60/95-ВР діяльність з культивування рослин, включених до таблиці I Переліку, на території України забороняється, крім: 
1) діяльності з культивування та (або) використання рослин, включених до списку № 3 таблиці I Переліку, що містять малі кількості наркотичних речовин, для промислових цілей, включаючи посів, вирощування та (або) використання конопель для промислових цілей; 
2) діяльності з культивування рослин, включених до списку № 4 таблиці I Переліку, що містять наркотичні засоби та психотропні речовини і обіг яких допускається для використання у навчальних цілях, освітній, науковій та науково-технічній діяльності, виробництві наркотичних засобів, психотропних речовин та лікарських засобів для подальшого їх застосування у медичній практиці.
Відповідно до ч.2,5 ст. 15 Закону № 60/95-ВР діяльність з культивування та (або) використання рослин, включених до списку №3, списку №4 таблиці I Переліку здійснюється юридичними особами незалежно від форми власності за наявності відповідної ліцензії.
Під вирощуванням коноплі, у сенсі ст. 310 КК України, розуміють догляд (рихлення, прополювання, букетування, прорідження, полив, підживлення тощо) за посівами та сходами з метою доведення їх до стадії дозрівання. Причому для наявності вказаного діяння не має значення, посадив ці рослини сам винний, висіяні вони будь-ким іншим або є дикорослими.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується прямим умислом і мотив та мета незаконного посіву або вирощування снотворного маку чи конопель не має значення.
Правпорушення вважається закінченим з моменту, коли винна особа почала доглядати (вчинила будь-які дії з догляду) за вже посіяними рослинами незалежно від того, чи були вирощені снотворний мак чи коноплі, чи був зібраний урожай і вироблено (виготовлено) наркотичні засоби.
Способи, засоби посіву, а також його місце (присадибні ділянки, поля господарств, пустирі) значення для кваліфікації не мають.
За ч.1 ст. 309 КК України відповідальність настає у разі незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.
Предметом правопорушення є наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги.
При цьому, наркотичні засоби – це - речовини природні чи синтетичні, препарати, рослини, включені до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів (ст. 1 Закону №60/95-ВР).
У свою чергу, канабіс відноситься до наркотичних засобів та рослин, передбачених Списком №1 Таблиці №2 Переліку, обіг яких обмежено.
Під зберіганням наркотичних засобів потрібно розуміти будь – які умисні дії, пов`язані з фактичним незаконним перебуванням наркотичних засобів у володінні винної особи (вона може тримати їх при собі, у будь – якому приміщенні, сховищі або в іншому місці).
Незаконне виготовлення наркотичних засобів – це всі дії (включаючи рафінування, підвищення в препараті концентрації наркотичних засобів і психотропних речовин, чи їх переробку), здійснені всупереч встановленого законом порядку, у результаті яких на основі наркотичних засобів і психотропних речовин, прекурсорів наркотичних засобів одержуються готові до використання та )або) вживання форми наркотичних засобів, що їх містять, чи інші наркотичні засоби. 
Відповідальність настає незалежно від тривалості зберігання. 
Незаконним є зберігання і виготовлення наркотичних засобів всупереч положенням Закону № 60/95-ВР, який визначає правові та організаційні засади державної політики щодо обігу в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, встановлює порядок державного контролю, повноваження органів виконавчої влади, права та обов`язки фізичних і юридичних осіб у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.
Правопорушення вважається закінченим з моменту вчинення будь-якої із зазначених дій.
Суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом та відсутністю мети збуту наркотичних засобів чи речовин. Отже, метою зазначених дій може бути будь-яка мета, за винятком мети збуту (наприклад, споживання наркотичних засобів чи речовин). Саме відсутність мети збуту є обставиною, за якою розмежовуються злочини, передбачені статтями 307 та 309 КК.
А виключаючи у діях ОСОБА_6 наявність складу правопорушення, передбаченого ст. 44 КУпАП («Незаконні виробництво, придбання, зберігання, перевезення, пересилання наркотичних засобів або психотропних речовин без мети збуту в невеликих розмірах»), суд звертається до Наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» №188 від 01 серпня 2000 року, відповідно до Таблиці 1 якого невеликі розміри екстракту канабісу – до 0,3 г.
Відповідно, зберігання екстракту канабісу масою 0,3673 г ( у перерахунку на суху речовину) виключає адміністративну відповідальність за ст. 44 КупАП і вказує на наявність складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України. 
Згідно ч. 1 ст. 263 КК в ній йдеться про носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу. 
Об`єктом даного правпорушення є громадська безпека в частині убезпечення від порушення правил обороту бойових припасів.
Предметом, серед іншого, є вибухові речовини, до яких належить, у т.ч. й порох ( п.6 постанови Пленуму Верховного Суду від 26 квітня 2002 року № 3 «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами».
Для цілей цього провадження суд вказує, що об`єктивна сторона правпорушення полягає у: зберіганні - це володіння будь-яким із зазначених предметів, що перебувають не при особі, а в обраному нею місці та придбанні - це дії, які пов`язані з набуттям цих предметів (за винятком викрадення, привласнення, вимагання або заволодіння шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем) у результаті купівлі, обміну, привласненні знайденого, одержання в подарунок, на відшкодування боргу, тощо.
Із суб`єктивної сторони правопорушенняможе бути вчинене тільки з прямим умислом.
Стосовно виконання стороною обвинувачення бланкетної норми ч.1 ст. 263 КК України, то суд вказує слідуюче. 
У постанові від 03 липня 2019 року в справі № 288/1158/16-к Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у тексті КК слово «закон» вживається лише як узагальнююче поняття, воно використовується у широкому значенні, тобто може охоплювати як власне закони, так і інші акти чинного законодавства. У такому значенні слово «закон» вжито у ст. 263 КК.
У розумінні цієї статті «передбаченим законом дозволом» на поводження зі зброєю варто вважати дозвіл, що може бути встановлений будь-яким нормативно-правовим актом, у тому числі підзаконним.
Порядок поводження зі зброєю, в тому числі підстави і процедуру одержання спеціальних дозволів на її придбання, носіння і зберігання, на даний час установлено Положенням про дозвільну систему, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576 з наступними змінами (далі - Положення), та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622 (далі - Інструкція).
Зміст бланкетної диспозиції ст. 263 КК полягає у встановленні переліку дій щодо зброї, які за умови відсутності передбаченого законом дозволу визнаються злочинами. Вимоги Інструкції та Положення доповнюють зазначену кримінально-правову заборону детальною регламентацією підстав і процедури одержання дозволу, тобто встановлюють спеціальні критерії його законності. Таким чином, зазначені підзаконні нормативно-правові акти конкретизують зміст відповідних положень КК, проте не підміняють їх як підставу кримінальної відповідальності.
Норми Інструкції та Положення, оприлюднених в установленому законом порядку, чітко визначають умови, за яких придбання, зберігання, носіння та інші дії щодо зброї санкціонуються державою і таким чином набувають правомірного характеру.
З положень ст. 263 КК особа має можливість з достатньою точністю наперед передбачити, що за відсутності дозволу наведені дії становитимуть злочин і спричинять передбачені цим Кодексом правові наслідки.
Суб`єктом усіх правопорушень –є будь-яка особа, якій виповнилося 16 років. 
Внаслідок чого, здійснюючи правову оцінку поведінки ОСОБА_6 шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак і визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, а так само і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК України, суд кваліфікує його дії за ч.1 ст.310 КК України, як незаконне вирощування конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин; за ч.1 ст.309 КК України, як незаконне виготовлення та зберігання наркотичного засобу без мети збуту; за ч.1 с. 263 КК України, як незаконне придбання та зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу. 
Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Обставини, які пом`якшують та/або обтяжують покарання обвинуваченого

Суд не встановив і обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ( ст.ст. 66, 67 ККУкраїни). 

Мотиви призначення покарання     

Вирішуючи питання про обрання міри (виду і розміру) покарання, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення (проступку), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Тому в аспекті ступня тяжкості учинених кримінальних правопорушень суд бере до уваги їх класифікацію за ст.12 КК України і враховує, що обвинувачений скоїв два проступки та тяжкий злочин.
У т.ч. особливості й обставини їх вчинення, форму вини, мотив і мету, зокрема, що не настало ніяких наслідків для прав і свобод інших осіб, не завдано шкоди майну громадян/громади/ держави, а так само і поведінку обвинуваченого до, під час та після вчинення злочину. 
Що стосується особи обвинуваченого, то він є інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням, пенсіонер у зв`язку з інвалідністю (посвідчення НОМЕР_1 ), проживає не за місцем реєстрації, на обліку у лікаря – нарколога та лікаря – психіатра не перебуває, військову службу в збройних силах не проходив, учасником бойових дій не являється, 07 червня 2024 року виключений з військового обліку згідно п.п.3 п.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ( за станом здоров`я), не одружений, на утриманні неповнолітніх/непрацездатних осіб не має, не працевлаштований. 
Суд враховує наявну у справі інформацію про спосіб життя обвинуваченого, у тому числі отриману від уповноваженого органу пробації (досудова доповідь від 28 січня 2026 року).
Стосовно кримінальної історії ОСОБА_6 , то раніше він двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних правопорушень (2021, 2023 роки), засуджувався із звільненням від відбування покарання, покладені на нього обов`язки протягом іспитового строку не порушував. Тим самим, двічі належно відбув призначене судом покарання. 
Наразі ОСОБА_6 проживає разом із матір`ю похилого віку, яка є повністю незрячою та потребує постійного стороннього догляду.
Стосовно способу життя обвинуваченого, то суд оцінює його як прийнятний, позаяк, відсутня інформація про його антисоціальну спрямованість, у т.ч. й про факти притягнення до адміністративної відповідальності чи вкрай негативну характеристику у місці постійного проживання. 
Загалом, соціально – психологічна характеристика обвинуваченого є характерною для осіб його віку, статі та статусу, він підтримує зв`язки з рідними, піклується про матір, самостійно веде домашнє господарство. 
Ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства уповноваженим органом пробації оцінюються як середні. 
Але разом із цим, уповноважений орган пробації вважав можливим виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства. 
За цих обставин суд погоджується із стороною обвинувачення щодо міри покарання і за умови відсутності підстав для застосування положень ст.ст. 69, 69-1 КК України вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у межах санкцій за ч.1 ст.309 КК України у виді у 2 років пробаційного нагляду; за ч.1 ст.310 КК України – у виді 1 року пробаційного нагляду та за ч.1 ст. 263 КК України – у виді 3 років позбавлення волі. 
При цьому, суд враховує, що відповідно до ст. 59-1 КК покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства і в обов`язковому порядку на засудженого покладаються обов`язки, передбачені ч.2 ст. 59-1 КК.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень, остаточно визначаючи покарання, суд застосовує принци поглинання менш суворого покарання більш суворим, зокрема, у світлі даних про особу обвинуваченого, спосіб його життя, і виходячи із конкретних обставини і характеру учинених ним кримінальних правопорушень.
Тим самим, ОСОБА_6 остаточно належить відбувати міру покарання у виді трьох років позбавлення волі. 
Таке покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним) і пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Разом із цим, суд не вбачає підстав для реального відбування ОСОБА_6 цього покарання і застосовує положення ст. 75, 76 КК України, у т.ч. враховуючи тяжкість і кількість учинених ним кримінальних правопорушень, серед яких лише одне є тяжким злочином, у т.ч. епізодів протиправної діяльності, відсутність негативних наслідків для громадян/держави, середні ризики повторного учинення правопорушень та небезпеки для суспільства, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, про якого відсутні дані щодо його істотно негативної репутації у місці постійного проживання та інші установлені судом обставини, зокрема, що обвинувачений свою провину визнав повністю, дав показання, не приховуючи ніяких обставин справи і не перешкоджаючи у встановленні істини у ній, доглядає матір похилого віку – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є інвалідом І групи загального захворювання ( по зору).
Тим самим, підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням в цій справі є переконання суду про можливість його виправлення без відбування покарання. Цей висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінював на час ухвалення вироку, зокрема, про вчинені правопорушення, їх характер, мету й мотив протиправної поведінки, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності, відомості щодо судимості. Також, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мали відомості, що характеризують обвинуваченого, а саме: спосіб його життя; соціальні зв`язки; наявність джерел правомірного отримання доходів для забезпечення власних потреб та осіб, які знаходяться на його утриманні, соціально-психологічна характеристика.
Визнаючи тривалість іспитового строку та вид обов`язків, визначених ст. 76 КК, суд ураховує ступінь тяжкості вчинених правопорушень, особу винного та обставин, тобто визначає їх у обсязі необхідному і достатньому для виправлення обвинуваченого терміном на 1 рік 6 місяців ( ч.4 ст. 75 КК).
Тоді як призначення покарання без звільнення від його відбування з огляду на характеристику обвинуваченого, його поведінку, характер і кількість учинених ним правопорушень, у т.ч. епізодів протиправної діяльності, сприймалося б, як грубо непропорційне покарання. 

Інші питання, які має вирішити суд при ухваленні вироку

Суд не встановив, що в межах цього кримінального провадження мало місце обмеження нічиїх прав внаслідок застосування заходів забезпечення кримінального провадження. 
Цивільний позов ніким не заявлений.
Речовими доказами слід розпорядитись відповідно до норми п.4 ч.9 ст. 100 КПК України, як майном, яке не має ніякої цінності і не може бути використане. 
У справі наявні витрати на залучення експерта на загальну суму 10 251,10 грн., які, на підставі ч.2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню із обвинуваченого на користь держави. 
Проте, суд, в силу ч.1 ст. 119 УПК України, враховуючи майновий стан обвинуваченого, зокрема, що він не має іншого доходу, окрім як пенсійні нарахування у розмірі 3 323, 00 грн. щомісячно, не працює, на обліку у центрі зайнятості на цей час не перебуває, проживає разом із матір`ю – інвалідом І групи загального захворювання (по зору), ухвалює про зменшення належних до стягнення із обвинуваченого витрат на залучення експертів до 3 000,00 грн. 
Розмір і вид доходу обвинуваченого судом встановлено за даними Головного управління ДПС у Миколаївській області та Головного управління ПФУ у Миколаївській області.
Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, з огляду на обставини цієї справи і особу обвинуваченого, а так само і відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, немає. 
З цих мотивів, керуючись ст.ст. 100, 119, 124, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_6  визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 310, ч.1 ст.263 КК України і призначити йому покарання:
- за ч.1 ст. 309 КК України – у виді 2 (двох) років пробаційного нагляду із такими обов`язками :1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
-за ч.1 ст.310 КК України – у виді 1(одного) року пробаційного нагляду із такими обов`язками: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
-за ч.1 ст.263 КК України – у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. 
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити  ОСОБА_6 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. 
На підставі ч.1 ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_6  від відбування призначеного йому покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експертів у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. 
На підставі ч.3 ст. 119 КПК України у разі зменшення розміру належних до оплати процесуальних витрат чи звільнення від їх оплати повністю або частково відповідні витрати компенсуються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Речові докази: пристрій для куріння, пристрій для подріблення та ковпак, паперовий згорток з речовиною канабіс, пластикове відерце з речовиною, схожою на порох, експериментальні зразки (зрізи) в кількості 18 шт., рослини роду конопель з кореневою системою (Пакет №2), рослини роду конопель з кореневою системою (Пакет №3), зіп – пакет з сухою гранульованою речовиною – знищити. 
Запобіжний захід до набрання цим вироком законної сили – не обирати. 
Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення. 
Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.
Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні. 

Суддя ОСОБА_8