ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/5460/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Чередниченка В.Є., 
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпропетровського окружного адміністративного суду на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.08.2025 року (суддя Сацький Р.В., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 04.08.2025 року) у справі №160/5460/25 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років державної служби, –

в с т а н о в и в:
У лютому 2025 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернулася до суду з позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (далі по тексту – відповідач), в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 01.01.2025 року №70-к «Про встановлення надбавки за вислугу років на 2025 рік ОСОБА_2 » провідному спеціалісту відділу організаційного забезпечення адміністративних справ управління організаційного забезпечення суду, розміру надбавки за вислугу років державної служби на рівні 30% місячного посадового окладу; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату їй, як провідному спеціалісту відділу організаційного забезпечення адміністративних справ управління організаційного забезпечення суду надбавки за вислугу років державної служби з 1 січня 2025 року відповідно до ч.1 ст.52 Закону України «Про державну службу», а саме: на рівні 3% посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50% посадового окладу.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.08.2025 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.
З рішенням суду першої інстанції не погодився Дніпропетровський окружний адміністративний суд та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення суду, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права. Апелянт зазначав, що за умов спірних правовідносин, спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» а не Закон України «Про державну службу». Згідно з частинами другою-третьою статті 95 Конституції України виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Конституційний Суд України у рішенні по справі за конституційними поданнями Вищого господарського суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 130 Конституції України (справа про фінансове забезпечення діяльності судів) від 11 березня 2010 року № 7-рп/2010 зазначив, що фінансування усіх судів в Україні, а також забезпечення діяльності органів суддівського самоврядування здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, який щорічно має затверджуватися парламентом виключно у формі закону. А також вказав, що від імені держави обов`язок забезпечувати фінансування органів судової влади за рахунок коштів Державного бюджету України в межах компетенції покладений на Верховну Раду України та Кабінет Міністрів України. Апелянт вказував, що пунктами 13 та 14 прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що у 2025 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається зі сталої заробітної плати - посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, інших доплат, передбачених законами України; варіативної заробітної плати - премій, компенсацій за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця та за вакантною посадою державної служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Абзацом четвертим пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу. Також абзацом шостим пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що норми Закону України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 №1409 «Питання оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році» (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 28 січня 2025 р. № 87) затверджено схему посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням сімей і рівнів посад, юрисдикції та типів державних органів у 2025 році та перелік типових посад державної служби в межах рівнів посад. Державним службовцям державних органів, які провели класифікацію посад державної служби, надбавка за вислугу років у 2025 році встановлюється на рівні 2 відсотків від посадового окладу за кожний рік стажу державної служби та не може перевищувати 30 відсотків посадового окладу. Апелянт вказував, що згідно зі статтею 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Дніпропетровський окружний адміністративний суд, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі на 2025 рік. Апелянт вказував, що судом першої інстанції не враховані положення розділу 3 «Прикінцевих положень» Закону 4059-IX від 19.11.2024, якими зупинено на 2025 рік дію частини першої статті 52 Закону України «Про державну службу» в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі державним службовцям державних органів, які здійснюють оплату праці на основі класифікації посад. Дніпропетровський окружний адміністративний суд є державним органом, розпорядником коштів державного бюджету та має діяти відповідно до положень бюджетного законодавства, брати на себе бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, оскільки зобов`язання, взяті без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства; при реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань органами казначейства здійснюється перевірка відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню, паспорту бюджетної програми. Суд, як державний орган та розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня у спірних правовідносинах не має повноважень надавати оцінку прийнятим законам на їх відповідність Конституції України, а зобов`язана діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому у відповідача були відсутні будь-які правові підстави не виконувати вимоги чинних законів України. Реалізовуючи свої повноваження розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня, у спірних правовідносинах Дніпропетровський окружний адміністративний суд позбавлений можливості надавати оцінку будь-якому закону на предмет його якості та/або конституційності.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно статтей 46, 50 Закону України «Про державну службу» стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки та передбачено, що заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; премії (у разі встановлення). Відповідно до частини 1 статті 52 Закону «Про державну службу» надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу. 01 січня 2025 року набрав чинності Закон України «Про державний бюджет України на 2025 рік» №4059-ІХ від 19 листопада 2024 року, абзацом другим підпункту 2 пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» якого визначено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу. Суд вказував, що неузгодженість між чинними нормативно-правовими актами, їх протиріччя з одного й того самого предмета регулювання, а також суперечність між двома або більше формально чинними нормами права, прийнятими з одного і того ж питання, в теорії права відомі як колізія норм права. За умов спірних правовідносин, спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України «Про державну службу», а не Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік». Державні установи повинні бути послідовними щодо прийнятих ними нормативних актів, а також дотримуватися розумної рівноваги між передбачуваністю (довірою, законними очікуваннями, впевненістю) особи і тими інтересами, заради забезпечення яких у регулювання вносяться зміни. В спірних правовідносинах до застосування підлягає норма спеціального нормативно-правового акту, а саме ч. 1 ст. 52 Закону України «Про державну службу», а не пункт 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», яким звужується обсяг прав та гарантій державних службовців, визначених чинним законодавством. Належним та достатнім способом захисту порушеного права визнання протиправним та скасування спірного наказу із одночасним покладання обов`язку на відповідача здійснити нарахування та виплату з 01.01.2025 надбавки за чинним правовим регулюванням.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді провідного спеціаліста відділу з організаційного забезпечення розгляду адміністративних справ управління з організаційного забезпечення суду з 04.09.2019 року.
Наказом виконуючого обов`язки керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2024 року № 564-к, призначено ОСОБА_1 з 09.09.2024 року на посаду провідного спеціаліста відділу з організаційного забезпечення розгляду адміністративних справ управління з організаційного забезпечення суду, визначено щомісячну доплату за вислугу років у відсотках до посадового окладу в розмірі 30%, як такій, що має стаж роботи в державних органах 15 років 00 місяців 22 дні.
Наказом виконуючого обов`язки керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.01.2025 року №70-к, ОСОБА_1 встановлено надбавку за вислугу років на державній службі у 2025 році з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року у розмірі 30% посадового окладу (стаж державної служби станом на 01 січня 2025 року становить 15 років 04 місяці 14 днів).
Згідно ст.1, ст. 5 Закону України «Про державну службу», державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби. Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Особливості правового регулювання державної служби в системі правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів.
Згідно ст. 46 Закону України «Про державну службу» стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 50 Закону України «Про державну службу», держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи. Заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).
Частинами 5-6 та 8 ст. 50 вищевказаного Закону, визначено, що джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет. Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів, які надходять до державного бюджету в рамках програм допомоги Європейського Союзу, урядів іноземних держав, міжнародних організацій, донорських установ. Порядок використання таких коштів, які надходять до державного бюджету, затверджується Кабінетом Міністрів України. Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів та надбавок до них. Порядок формування фонду оплати праці державних службовців у державному органі, а також порядок преміювання державних службовців затверджуються Кабінетом Міністрів України. Особливості оплати праці державних службовців в апаратах (секретаріатах) судів та інших органах системи правосуддя визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Частиною 1 ст. 52 Закону України «Про державну службу» передбачено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Отже, надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу. Та джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет. Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету.
Відповідно до ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій. 
Відповідно до ст. 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», призначення на посади державних службовців, працівників, які виконують функції з обслуговування, оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих, апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів, апарату Верховного Суду, секретаріатів Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації України, Служби судової охорони регулюються нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до найнижчої за умовами оплати праці посади державної служби, установлюється в розмірі, встановленому законодавством про державну службу (ч. 4).
Натомість 01 січня 2025 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» №4059-ІХ від 19 листопада 2024 року, пунктом 13 розділу «Прикінцеві положення» передбачено особливості оплати праці державного службовця у 2025 році.
Так згідно з п. 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у 2025 році оплата праці державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з: 1) сталої заробітної плати - посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, інших доплат, передбачених законами України; 2) варіативної заробітної плати - премій, компенсацій за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця та за вакантною посадою державної служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу. Грошова допомога, що виплачується державному службовцю під час надання щорічної основної відпустки, визначається у розмірі суми посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця станом на останній день місяця, що передує першому дню такої відпустки, незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці. Норми Закону України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Слід вказати, що спірний наказ виконуючого обов`язки керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.01.2025 року №70-к, яким ОСОБА_1 встановлено надбавку за вислугу років на державній службі у 2025 році з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року у розмірі 30% посадового окладу, винесено у межах та на виконання п. 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», прощо вказано у наказі. 
Суд звертає увагу, що попереднім наказом виконуючого обов`язки керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2024 року № 564-к, яким призначено ОСОБА_1 з 09.09.2024 року на посаду провідного спеціаліста відділу з організаційного забезпечення розгляду адміністративних справ управління з організаційного забезпечення суду, також визначено щомісячну доплату за вислугу років у відсотках до посадового окладу в розмірі 30% (має стаж роботи в державних органах 15 років 00 місяців 22 дні). Визнання наказу від 01.01.2025 року №70-к протиправним не призведе до збільшення щомісячної доплати за вислугу років у відсотках до посадового окладу.
Колегія суддів звертає увагу на те, що на розгляді у Верховному Суді перебувала зразкова справа № 240/7215/24, предметом якої було питання правомірності виплати у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років з урахуванням вимог пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 09 листопада 2023 року № 3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік», який зупинив дію приписів Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу».
Предметом розгляду у Верховному Суді була зразкова справа, яка охоплювала правове регулювання виплати у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років з урахуванням вимог пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 09 листопада 2023 року № 3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік», який зупинив дію приписів Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу». Питання правового регулювання є тотожним й до 2025 року, адже пунктом 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» зупинено дію приписів Закону України «Про державну службу».
Суд апеляційної інстанції керується постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2026 року у справі № 240/7215/24, якою скасовано рішення Верховного Суду від 30.05.2025 року.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2026 року було зазначено, що в контексті цієї зразкової адміністративної справи ознаками типових справ, визначених пунктом 21 частини першої статті 4 КАС України, є такі: позивач - державний службовець місцевого загального суду, якому з 01 січня 2024 року встановлено надбавку за вислугу років на підставі абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу; відповідачі - місцевий загальний суд, наказом якого державному службовцю установлено надбавку за вислугу років з урахуванням правил, передбачених абзацом другим пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX, та ТУ ДСА, відповідальне за забезпечення фінансування та функціонування місцевого загального суду, у якому працює позивач; предмет спору - розмір надбавки за вислугу років на державній службі за 2024 рік; спір виник унаслідок обчислення розміру надбавки за вислугу років на державній службі на підставі приписів абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX.
Згідно висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2026 року, нарахування та виплата у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX, а саме, на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
За наслідком дослідження питання стосовно того, які норми підлягають застосуванню під час визначення розміру надбавки за вислугу років на державній службі: законодавства про державну службу чи про державний бюджет, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що у спірних правовідносинах немає колізії, а відтак немає потреби у віднайденні механізму її подолання, оскільки пізніше прийнятим Законом № 3460-ІХ визначено, що норми раніше прийнятого Закону № 889-VIII про умови та порядок оплати праці державних службовців застосовуються лише в тій частині, що не суперечить цьому Закону. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що є пряма норма Закону № 3460-ІХ, яка зупинила дію норми Закону № 889-VIII та чітко врегульовує особливості оплати праці певних категорій державних службовців. Тобто норми Закону № 889-VIII щодо оплати праці державних службовців, які суперечать Закону про державний бюджет, не застосовуються, бо їхню дію зупинено на період чинності відповідних приписів Закону № 3460-ІХ.
Беручи до уваги та застосовуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, суд апеляційної інстанції зазначає, що механізм обчислення надбавки за вислугу років та її граничного розміру з 01 січня 2025 року врегульоване винятково Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», була чинною нормою у 2025 році пункт 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», яким зокрема визначено, що у 2025 році надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу. 
Слід вказати, що норма пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» не конституційною не визначалась. До моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення про визнання нормативно-правового акта чи його окремих приписів неконституційними такі приписи зберігають чинність і є обов`язковими для всіх суб`єктів правовідносин, зокрема й для органів державної влади та їх посадових осіб.
У Дніпропетровського окружного адміністративного суду, в якому працювала позивачка, не було підстав не застосовувати приписи пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» під час визначення їй розміру надбавки за вислугу років на державній службі у 2025 році.
Відтак, враховуючи приписи пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» колегія суддів вважала, що суд, як роботодавець та орган в якому працювала позивач, та який видав оскаржуваний наказ про встановлення позивачці на 2025 рік надбавки за вислугу років на державній службі на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу станом на 01 січня 2025 року, який проводить нарахування та виплату надбавки за вислугу років з 01 січня 2025 року відповідно до оскаржуваного наказу, діяв правомірно, відповідно до чинної норми Закону, а тому заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволені.
Зміни щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі в сукупності зі збільшенням посадового окладу не призвели до реального порушення будь-яких прав позивачки як державного службовця, а саме лише зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі не спричинило звуження соціальних гарантій і зменшення загального розміру грошової винагороди, а є складовим елементом послідовного та виваженого підходу держави до поступового підвищення конкурентоспроможності заробітних плат на посадах державної служби.
Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
У разі задоволення апеляційної скарги, не передбачено повернення судових витрат здійснених суб`єктом владних повноважень, крім пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.
Керуючись статтями 242, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд – 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Дніпропетровського окружного адміністративного суду – задовольнити. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.08.2025 року у справі №160/5460/25 – скасувати.
Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років державної служби – відмовити. 
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до статей 328, 329 КАС України. 

Головуючий - суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко 

суддя В.Є. Чередниченко