КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 371/2062/25
провадження № 33/824/1459/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд
в складі судді Кирилюк Г. М.,
при секретарі Черняк Д. Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Лушкіна Миколи Юрійовича на постанову Миронівського районного суду Київської області від 19 січня 2026 року в складі судді Капшук Л.О., у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:

Постановою Миронівського районного суду Київської області від 19 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн. 
27.01.2026 захисник ОСОБА_1 - адвокат Лушкін М.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Миронівського районного суду Київської області від 19 січня 2026 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведений із грубим порушенням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому на підставі ч. 5 ст. 266 КУпАП такий огляд є недійсним. 
Працівником поліції не було виявлено у ОСОБА_1 та названо йому жодної ознаки алкогольного сп`яніння, які б могли бути законною підставою для вимоги щодо огляду ОСОБА_1 на стан такого сп`яніння.
При цьому працівник поліції, з огляду на відеозапис, не вчиняв жодних дій, щоб дійсно перевірити, чи є у ОСОБА_1 запах з порожнини рота. Також працівник поліції не висловлював вимогу водієві вийти із транспортного засобу й витягнути руки, щоб пересвідчитися у наявності чи відсутності в нього тремтіння пальців рук тощо. Відсутні докази різкої зміни забарвлення шкірного покриву обличчя ОСОБА_1 тощо. 
Разом з цим, із відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_1 є повною мірою адекватним, урівноваженим, у нього відсутнє будь-яке порушення координації рухів, у нього відсутнє тремтіння пальців рук, забарвлення шкірного покриву обличчя нормальне, поведінка повністю відповідає обстановці. ОСОБА_1 одразу погоджується пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. 
Відтак вважає, що вимога поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у даному випадку є незаконною, оскільки працівниками поліції не було встановлено та названо ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Таким чином, будь-які подальші дії та вимоги працівників поліції є незаконними. 
Також зазначає, що працівником поліції не було проінформовано ОСОБА_1 про порядок застосування спеціального технічного засобу та позбавлено право отримати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки перед проходженням огляду. 
Наголошує, що тривалий час перебування мундштука до пристрою драгер розпакованим й поза зором водія та камери унеможливлює отримання точного й об`єктивного результату тесту, а також виключає гарантування дійсності такого результату. 
Крім того, працівниками поліції було порушено законні права та інтереси ОСОБА_1 , а саме: працівник поліції не роз`яснив у встановленому законом порядку останньому його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. 
Відеозапис має ознаки переривання, відсутня основна вимога до фіксування правопорушення - безперервність відеозапису. Із відеозаписів, які долучені до протоколу, вбачається, що вони не є безперервними. 
Через об`єктивну неможливість з`явитися в судове засідання 15 січня 2026 року, адвокатом Лушкіним Б. Ю. через систему «Електронний суд» було направлено клопотання про відкладення розгляду справи. Однак, починаючи з 15 січня 2026 року будь-якої інформації щодо розгляду справи ні ОСОБА_1 , ні його представник не отримували. Істотне порушення процесуальних прав ОСОБА_1 позбавили його можливості подати свої заперечення щодо складеного відносно нього протоколу.
Зазначає, що судове засідання було призначене на 15 січня 2026 року о 16.00 год., проте постанова за результатами розгляду датована 19 січня 2026 року. Судових повісток на 19 січня 2026 року ні ОСОБА_1 , ні його представник не отримували.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, необґрунтовано кваліфікувавши поведінку учасників справи як таку, що спрямована на затягування процесу, суд сам фактично переніс розгляд справи на іншу дату (19 січня 2026 року) без виклику сторін, чим допустив внутрішню суперечність у власних діях та порушив вимоги законодавства щодо належного повідомлення учасників процесу. 
В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Лушкін М. Ю. повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.
06.04.2026 захисник ОСОБА_1 - адвокат Лушкін М. Ю. через систему «Електронний суд» подав до суду заяву про розгляд справи без участі апелянта та його представника. Подану апеляційну скаргу підтримують в повному обсязі. 
За таких підстав суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Лушкіна М.Ю.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ст. 294 КУпАП суд апеляційної інстанції розглядає обставини вчиненого правопорушення в межах, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та визнані доведеними судом першої інстанції, за доводами, зазначеними в апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як зазначено в ст. 251 КУпАП.
Суд (суддя), у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення підлягають з`ясуванню: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний: виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, з системного аналізу вказаних норм права вбачається, що проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.
За керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Як вбачається з матеріалів справи, відносно ОСОБА_1 29.11.2025 о 12:55 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 526954, відповідно до якого водій ОСОБА_1 29.11.2025 о 12:15 по вул. Перемоги, 33, у м. Миронівка Обухівського району Київської області, керував транспортним засобом Chevrolet Aveo, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Alcotest Drager 6810», показник приладу - 1,16 ‰. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
До матеріалів справи долучено відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, з якого вбачається, що транспортний засіб Chevrolet Aveo, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 було зупинено за порушення правил дорожнього руху, а саме: водій ОСОБА_1 не скористався засобами пасивної безпеки. Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 не заперечувався. 
Інспектором поліції в акті огляду на стан сп`яніння зазначено, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода. 
Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки, запахів тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння.
Виявлення ознак, як виходить зі змісту діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів, входить до його виключних дискреційних повноважень.
В подальшому, за наслідками виявлення у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, останньому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного приладу газоаналізатору «Alcotest Drager 6810», на що останній погодився. 
Працівниками поліції було роз`яснено ОСОБА_1 процедуру проведення такого огляду, відповідальність за перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння. Після проведення огляду було встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, результат позитивний - 1,16 ‰, що підтверджується чеком тесту № 3601, а також актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У вказаному акті зазначено, що результат огляду на стан сп`яніння позитивний, 1,16 ‰ та в графі «З результатами згоден» ОСОБА_1 поставив власноручний підпис (а.с. 7). 
Відповідно до п. 5 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Як вбачається з відеозапису, працівник поліції інформує особу про порядок застосування спеціального технічного запису, відомості про його номер зафіксовано в протоколі від 29.11.2025. При цьому ОСОБА_1 не висував будь-яких вимог надати йому сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювання техніки. Матеріали справи не містять доказів того, що така вимога була направлена пізніше та встановлено, що застосований технічний засіб вимірювання не мав відповідного сертифікату та свідоцтва про повірку. 
З матеріалів відеозапису також вбачається, що перед проведенням огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального приладу Драгер Alcotest 6810, поліцейський використовував одноразовий мундштук, який був вийнятий з індивідуальної упаковки ОСОБА_1 . Доводи про те, що після розпакування мундштука до його застосування пройшов певний час, який унеможливлював гарантування дійсного результату, спростовуються даними відеозапису, на якому зафіксовано проходження огляду одразу після розпакування відповідного приладу. Заперечень щодо здійснення маніпуляцій працівниками поліції з відкритим пристроєм ОСОБА_1 на місці проведення огляду не висловлював. 
Також, працівниками поліції було запропоновано водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, однак від проходження такого огляду ОСОБА_1 відмовився, зазначивши : «Я хочу їхати додому». 
Долучений до матеріалів справи відеозапис відображає усю послідовність дій працівників поліції при виявленні адміністративного правопорушення, зафіксована на ньому інформація є достатньою та підтверджує обставини, що мають значення для справи, та які не визнаються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Всі наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності беззаперечно доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги не спростовують обставин, які зафіксовані в матеріалах справи та викладені в постанові суду першої інстанції.
Доказів, які б підтверджували невинуватість скаржника матеріали справи не містять.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
ОСОБА_1 своїх обов`язків не виконав і вимог Правил дорожнього руху не дотримався.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом прав та законних інтересів ОСОБА_1 , які призвели до позбавлення останнього права на захист, також відхиляється судом апеляційної інстанції. 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи в суді, скористався своїм правом на ознайомлення з матеріалами справи та скористався правом на захист, уклавши договір про надання правової допомоги з захисником Лушкіним М.Ю.
Та обставина, що стороною захисту двічі було завлено клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з значним завантаженням захисника судовими розглядами, не є обставиною, що свідчать про порушення права особи на захист. 
Як вбачається з журналу судового засідання від 15.01.2026, після розгляду справи та дослідження доказів, у зв`язку з неявкою учасників справи, проголошення постанови не здійснювалось, суддею оголошено, що постанова у справі буде виготовлена 19.01.2026. Вказана обставина пояснює дату виготовлення оскаржуваної постанови саме 19.01.2026 та відсутність підстав для здійснення повторного виклику учасників справи в судове засідання. 
З урахуванням викладеного, підстави для скасування судового рішення і закриття провадження у справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Лушкіна Миколи Юрійовича залишити без задоволення.
Постанову Миронівського районного суду Київської області від 19 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г. М. Кирилюк