КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа 11-кп/824/2008/2026 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1 

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 , 
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №12024100030000074 від 13.01.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України, 

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Деснянським районним судом міста Києва 19 грудня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України та призначено покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, за ч. 1 ст. 162 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано до покарання за цим вироком суду невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців.
Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з дня проголошення вироку.
В строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано частково відбуте ним покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року з 22 лютого 2024 року по 08 квітня 2025 року.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, інваліда 2 групи, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Деснянського районного суду міста Києва від 01 грудня 2023 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 6 (шести) місяців арешту, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року невідбуте покарання замінено на 11 (одинадцять) місяців 10 (десять) днів пробаційного нагляду,

у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати ОСОБА_10 до покарання за цим вироком суду невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2023 року, заміненого ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяц.
Строк відбуття покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку суду.
Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_7 12 січня 2024 року приблизно о 02 год. 30 хв., перебуваючи на четвертому поверсі першого під`їзду будинку № 32-А по вул. Братиславській в м. Києві, переслідуючи корисливий мотив, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, який введено з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/20-22 «Про введення воєнного стану в Україні» та неодноразово продовжено, останній раз 05 лютого 2024 року Указом Президента України № 49/2024 строком на 90 діб, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії є таємними, підійшов до велосипеда марки «Head I-PEAK II 28» чорно- салатового кольору, який був пристебнутий тросом до перил сходової клітки та маючи при собі невстановлений досудовим розслідуванням інструмент, перекусив трос, яким був пристебнутий велосипед «Head I-PEAK II 28», що належить ОСОБА_11 , вартістю 11 375 грн. 00 коп.
Після чого, обвинувачений ОСОБА_7 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 11 375 грн. 00 коп.
Крім того, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , 23 січня 2024 року приблизно о 03 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Шолом-Алейхема, 18, побачили припаркований автомобіль марки «Рено Кенго», державний номерний знак НОМЕР_1 , в салоні якого знаходились будівельні інструменти, після чого у них виник злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану, який введено з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/20-22 «Про введення воєнного стану в Україні» та неодноразово продовжено, останній раз 05 лютого 2024 року Указом Президента України № 49/2024 строком на 90 діб, у зв`язку з чим вступили між собою в злочинну змову.
Реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , діючи умисно, повторно, протиправно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає та їхні дії є таємними, при цьому обвинувачений ОСОБА_7 підійшов до автомобіля марки «Рено Кенго», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , розбив каменем заднє ліве бокове скло багажного відділення, та проник у сховище, звідки повторно таємно викрав кейс з перфоратором «Bosch GBH 7-46 DE», вартістю 18 099 грн. 00 коп., який передав обвинуваченому ОСОБА_10 , який стояв поряд та спостерігав за навколишньою обстановкою.
Після чого обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 18 099 грн. 00 коп.
Крім того, обвинувачений  ОСОБА_7  24 січня 2024 року у період часу з 00 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв., перебував за адресою: м. Київ, пр. Лісовий, 4-А, маючи умисел спрямований на незаконне проникнення до автомобілів, де побачив припаркований автомобіль марки «ВАЗ 2104», д.н.з. НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_13 .
Реалізуючи свій противоправний умисел, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та скориставшись відсутністю сторонніх осіб, маючи на меті незаконне проникнення до автомобіля за вказаною адресою, без відповідного дозволу власника автомобіля чи інших законних підстав, у порушення ст. 30 Конституції України, згідно якої кожному гарантується недоторканість житла чи іншого володіння особи, підійшов до припаркового автомобіля марки «ВАЗ 2104», д.н.з. НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_13 , діючи умисно та цілеспрямовано, маючи при собі невстановлений досудовим розслідуванням інструмент, відкрив замок багажного відділення автомобіля, чим проник у інше володіння особи - автомобіль, який знаходився за адресою: м. Київ, пр. Лісовий, 4-А.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_7  у період часу з 19 год. 00 хв. 27 січня 2024 року по 09 год. 00 хв. 03 лютого 2024 року, перебував за адресою: м. Київ, вул. Кубанської України, 41/28, та маючи умисел спрямований на незаконне проникнення до автомобілів, де побачив припаркований автомобіль марки «Мерседес-Бенц 250», д.н.з. НОМЕР_3 , яким користується ОСОБА_14 .
Реалізуючи свій противоправний умисел, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та скориставшись відсутністю сторонніх осіб, маючи на меті незаконне проникнення до автомобіля за вказаною адресою, без відповідного дозволу власника автомобіля чи інших законних підстав, у порушення ст. 30 Конституції України, згідно якої кожному гарантується недоторканість житла чи іншого володіння особи, підійшов до припаркового автомобіля марки «Мерседес-Бенц 250», д.н.з. НОМЕР_4 , яким користується ОСОБА_14 , діючи умисно та цілеспрямовано, маючи при собі невстановлений досудовим розслідуванням інструмент, відкрив замок водійських дверцят автомобіля, чим проник у інше володіння особи - автомобіль, який знаходився за адресою: м. Київ, вул. Кубанської України, 41/28.
Крім того,  ОСОБА_7  обвинувачується в тому, що він 22 лютого 2024 року о 07 год. 00 хв. перебував за адресою: м. Київ, вул. Шолом-Алейхема, 16, та маючи умисел спрямований на незаконне проникнення до автомобілів, побачив припаркований автомобіль марки «OPEL CORSA», д.н.з. НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_15 .
Реалізуючи свій противоправний умисел, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та скориставшись відсутністю сторонніх осіб, маючи на меті незаконне проникнення до салону автомобіля за вказаною адресою, без відповідного дозволу власника автомобіля чи інших законних підстав, у порушення ст. 30 Конституції України, згідно якої кожному гарантується недоторканість житла чи іншого володіння особи, підійшов до припаркованого автомобіля марки «OPEL CORSA», д.н.з. НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_15 , діючи умисно та цілеспрямовано, маючи при собі невстановлений досудовим розслідуванням предмет, розбив бокове скло передніх лівих дверей, чим проник у інше володіння особи - автомобіль, який знаходився за адресою: м. Київ, вул. Шолом-Алейхема, 16.
Суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, а саме у незаконному проникненні до іншого володіння особи.
Суд також дійшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану.
Не погодившись із вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Деснянського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року змінити, призначити йому більш м`яке покарання, мотивуючи тим, що він щиро розкаявся у вчиненому злочині, є інвалідом 2 групи, що не враховано судом першої інстанції.
Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Деснянського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року змінити, призначити більш м`яке покарання, мотивуючи тим, що судом першої інстанції не враховано наявність в нього міцних соціальних зв`язків та той факт, що під час його тривалого перебування на волі він не вчиняв кримінальні правопорушення. 
У судове засідання обвинувачений ОСОБА_10 , повідомлений належним чином про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився та не повідомив суд про причини свого неприбуття; заяв та клопотань від нього не надходило; згідно з вимогами КПК України участь обвинуваченого у даному випадку не є обов`язковою, а тому колегія суддів, вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутність обвинуваченого ОСОБА_10 за участю його захисника, який не заперечував проти проведення судового засідання й відсутність ОСОБА_10 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили їх задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 370 КПК Українисудове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно частини 1 статті 404 КПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості ОСОБА_7 - у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185 КК України; ОСОБА_10 - у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі не заперечуються.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують. 
Визначаючи обвинуваченим вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував положення статей 50, 65 КК України, характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених ними кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, належать до категорії тяжких злочинів, особи обвинувачених, які раніше неодноразово судимі за скоєння умисних злочинів проти власності, маючи незняті та непогашені судимості знову вчинили умисні кримінальні правопорушення, обидва обвинувачені не працюють, неодружені, ОСОБА_10 перебуває на спеціальному обліку у лікаря нарколога, ОСОБА_10 є особою з інвалідністю 2 групи, обидва обвинувачені посередньо характеризуються за місцем проживання, відсутність у обвинувачених пом`якшуючих покарання обставин та наявність обтяжуючих покарання обставини, та призначив ОСОБА_10 покарання, передбачене санкцією за ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років, а також остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК - у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць; також ОСОБА_7 призначено покарання, передбачене санкцією за ч. 4 ст. 185 КК України,у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, та в межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, а також остаточне за сукупністю кримінальних правопорушень покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, та з урахуванням положень ст. 71 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.
Отже, суд першої інстанції призначив обвинуваченим покарання, наближене до мінімального, можливого за встановлених у даному випадку, врахувавши всі обставини, відповідно до положення ст. 65 КК України, у тому числі ті, на які вказують апелянти.
На переконання колегії суддів призначене вироком суду покарання обвинуваченим відповідає меті покарання у розумінні ст. 50 КК України, в повній мірі відповідає тяжкості та обставинам вчиненого кримінального правопорушення, сукупності даних про обвинувачених, є необхідним для виправлення та перевиховання обвинувачених.
Доводи обвинувачених про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через суворість, не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку в апеляційному порядку.
На переконання колегії суддів, обвинувачені належних висновків для себе не зробили на шлях виправлення на встали, знову вчинили корисливі злочини, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що судом першої інстанції не враховано наявність у нього міцних соціальних зв`язків та не вчинення ним кримінальних правопорушень під час перебування на волі, є неспроможними, оскільки це не знайшло свого підтвердження у матеріалах кримінального провадження та доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що судом першої інстанції проігноровано факт його щирого каяття та наявність у нього 2 групи інвалідності також є неспроможними, позаяк як убачається із вироку суду першої інстанції при призначенні покарання судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_10 , зокрема те, що він є інвалідом 2 групи. Крім того, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено відсутність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, з огляду на невизнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї вини під час судового розгляду у суді першої інстанції.
Підстав для застосування ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає, оскільки застосування положень 71 КК України унеможливлює звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, позаяк це суперечить положенням ч. 3 ст. 78 КК України.
Оскільки місцевим судом кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання узгоджується з статтями 50, 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду - без змін. 
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, - 

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинувачених залишити без задоволення.
Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року щодо  ОСОБА_10 , ОСОБА_7  - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: ______________ ______________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4