РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2026 року 	м. Рівне	№460/24099/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді К.М.Недашківської, розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України та Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі – Позивач) до Міністерства юстиції України (далі – Відповідач 1) та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (перейменовано на - Івано-Франківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України) (далі – Відповідач 2), в якому Позивач просить суд, з урахуванням уточненої позовної заяви від 05.02.2025: визнати протиправною бездіяльність Відповідачів щодо неналежного реагування та відсутності перевірки по суті; зобов`язати Відповідачів здійснити повний незалежний та мотивований розгляд звернень Позивача із перевіркою.
Стислий виклад позиції Позивача та заперечень Відповідача.
Позивач зазначає, що Відповідач 1 та Відповідач 2 допустили протиправну бездіяльність щодо не здійснення належного контролю за дотриманням прав засудженого та не перевірки викладених у зверненні Позивача фактів. Просив задовольнити позов у повному обсязі. 
Відповідач 1 зазначає, що усі звернення Позивача були розглянуті у повному обсязі та в установлені законодавством строки. Протиправної бездіяльності допущено не було, а навпаки, вчинено належні дії щодо їх розгляду та реагування. Просив відмовити Позивачу у задоволенні позову.
Відповідач 2 зазначає, що у завданнях міжрегіонального управління юстиції не передбачена реалізація державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. З огляду на встановлення відсутності порушеного права Позивача відповідачем Івано-Франківським міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України є підстави для відмови у задоволенні позову. 
Ухвалою суду від 30.12.2025 позовну заяву залишено без руху. 
Ухвалою суду від 19.01.2026 продовжено процесуальний строк, наданий ОСОБА_1 , для усунення недоліків позовної заяви до закінчення десяти днів з дня вручення (отримання) ухвали про продовження процесуального строку для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 09.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 06.03.2026 клопотання Міністерства юстиції України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання – за правилами загального позовного провадження – залишене без задоволення.
Ухвалою суду від 17.03.2026 заяву по суті справи ОСОБА_1 – «Відповідь на відзив та комплексне клопотання» від 10.03.2026 – повернуто без розгляду. 
Ухвалою суду від 17.03.2026 клопотання ОСОБА_1 про участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ залишене без задоволення.
Ухвалою суду від 17.03.2026 клопотання ОСОБА_1 про виклик свідка залишене без задоволення.
Ухвалою суду від 17.03.2026 клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів залишене без задоволення. 
Відповідно до частини другої статті 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
За відсутності у процесуальному законі вказівки (прямої чи опосередкованої) на необхідність розгляду справи (з огляду на її категорію) тільки за правилами загального позовного провадження, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження (відповідно до частини другої статті 257 КАС).
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України. 
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу. 
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності та з`ясувавши всі обставини, які мають правове значення для вирішення спору по суті, суд 

В С Т А Н О В И В:
До Міністерства юстиції України надійшло звернення ОСОБА_1 від 24.11.2025, адресоване Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, (лист представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в системі судоустрою з права на справедливе правосуддя та представництва в Конституційному Суді України від 08.12.2025 № 104579.4/ К-74301.3/25/43.4). 
Звернення стосувалося незгоди Позивача з відповіддю Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України на попереднє звернення стосовно можливого неправомірного встановлення на його планшетний комп`ютер програми Google Family Link та інших питань.
Дане звернення Міністерством юстиції України було надіслано до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України листом від 12.12.2025 №179656/16983-1-25/27 для повного та всебічного розгляду та опрацювання порушених у зверненні питань.
Департаментом з питань виконання кримінальних покарань в межах компетенції опрацьоване дане звернення та надана відповідь заявнику листом від 29.12.2025 №5941/К-5470/3.2/11-25/1/2/23-25.
Позивач попередньо звертався до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України зі зверненнями щодо ймовірних неправомірних дій з боку працівників Державної установи “Городищенська виправна колонія (№96)”.
Звернення Позивача від 28.08.2025 щодо неправомірних дій з боку працівників державної установи “Городищенська виправна колонія (№ 96)” було направлено для організації перевірки наведеної інформації та вжиття заходів реагування щодо дотримання прав засудженого у Західне ДКВС листом від 04.09.2025 №3916/К-3749/3.2/11-25/14/2/23-25, про що було повідомлено заявника.
Західним ДКВС, було проведено перевірку, якою встановлено, що порушень в діях адміністрації установи не виявлено (лист від 25.09.2025 №5к/вих./7.2/10308).
Звернення Позивача від 01.09.2025 було надіслано Департаментом з питань виконання кримінальних покарань в Західне ДКВС для розгляду та, в разі наявності підстав, визначених розділом ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України від 12.03.2015 № 356/5, доручено організувати проведення службового розслідування. 
Про направлення звернення за належністю було повідомлено ОСОБА_1 в визначений законодавством строк листом від 04.09.2025. 
Цим листом також Позивача було проінформовано щодо питань його звернення по суті, зокрема, роз`яснено вимоги статті 110 Кримінально-виконавчого кодексу України щодо користування глобальною мережею Інтернет.
За результатами даного звернення Західним ДКВС було проведено службове розслідування, про що також повідомлено Позивача (лист від 24.09.2025 №5к/вих./7.2/10268).
Департаментом з питань виконання кримінальних покарань також було розглянуто аналогічні за змістом звернення ОСОБА_1 від 05.12.2025 та 20.12.2025.
Позивач зазначає, що Відповідач 1 та Відповідач 2 допустили протиправну бездіяльність щодо не здійснення належного контролю за дотриманням прав засудженого та не перевірки викладених у зверненні Позивача фактів. 
Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваних дії / бездіяльності, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає таке.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2025 №517 «Деякі питання міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» (далі – Постанова №517) перейменовано та утворено нові міжрегіональні управління Мін`юсту та міжрегіональні управління з питань виконання кримінальних покарань, а також затверджено переліки адміністративно територіальних одиниць, на які поширюються повноваження відповідних міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України. Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (вулиця Грюнвальдська, ЄДРПОУ 43316386 11, місто Івано-Франківськ, 76018) перейменовано в Івано-Франківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України, та згідно додатку до Постанови №517 поширює свої повноваження на Івано-Франківську, Закарпатську, Тернопільську та Чернівецьку області. 
Основні завдання міжрегіонального управління Міністерства юстиції України передбачені Положенням про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 23.06.2011 № 1707/5. 
В додатку 2 до Постанови №517 міститься інформація про міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань, серед яких зазначено Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, яке поширює свої повноваження на Волинську, Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Рівненську, Тернопільську області. 
У завданнях міжрегіонального управління юстиції не передбачена реалізація державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. 
Також, відповідно до пункту 2 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року № 228, (далі - Положення) у своїй діяльності Міністерство юстиції України керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. 
Відповідно до Положення одними з основних завдань Міністерства юстиції України є: забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації (підпункт 25 пункту 3); контроль за дотриманням прав людини і громадянина, вимог законодавства щодо виконання і відбування кримінальних покарань, реалізацією законних прав та інтересів засуджених та осіб, узятих під варту (підпункт 27 пункту 3). 
Також, Положенням на Міністерство юстиції України покладено завдання визначати основні напрями діяльності територіальних органів Мін`юсту з питань виконання кримінальних покарань, уповноважених органів з питань пробації, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, закладів освіти, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ та організацій, утворених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби (підпункт 952 пункту 4). 
Відповідно до пункту 7 Положення Міністерство юстиції України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи Мін`юсту. Відповідно до статті 1 Закону України “Про Державну кримінально-виконавчу службу України” на Державну кримінально-виконавчу службу України покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. 
Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України (частина 1 статті 6), а для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України Кабінетом Міністрів України утворюються територіальні органи управління - управління (відділи) в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві та Київській області, місті Севастополі (частина 1 статті 9). 
Відповідно до Положення про Департамент з питань виконання кримінальних покарань (далі - Положення про Департамент), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.03.2024 року № 894/5, Департамент є: міжрегіональним територіальним органом Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань; органом Державної кримінально-виконавчої служби України; реалізує повноваження Мін`юсту в сфері виконання кримінальних покарань та з питань утримання військовополонених. 
Пунктом 16 Положення про Департамент, передбачено, що Департамент з питань виконання кримінальних покарань є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, самостійний баланс, рахунки в органах Казначейства та є розпорядником коштів державного бюджету нижчого рівня. 
Враховуючи вищезазначене, Державна кримінально-виконавча служба реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, за допомогою основних напрямів діяльності міжрегіональних територіальних органів з питань виконання кримінальних покарань, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ та організацій, утворених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, завданням Міністерства юстиції України відносно вищезазначених установ є визначення основних напрямів діяльності та здійснення всіх необхідних функції для забезпечення функціонування таких установ.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. 
Відповідно до підпункту 33 пункту 4 Положення Міністерство юстиції України відповідно до покладених на нього завдань організовує розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних із діяльністю Мін`юсту, його територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, а також стосовно актів, які ним видаються.
З матеріалів справи вбачається, що до Міністерства юстиції України надійшло звернення ОСОБА_1 від 24.11.2025, адресоване Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, (лист представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в системі судоустрою з права на справедливе правосуддя та представництва в Конституційному Суді України від 08.12.2025 № 104579.4/ К-74301.3/25/43.4). 
Звернення стосувалося незгоди Позивача з відповіддю Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України на попереднє звернення стосовно можливого неправомірного встановлення на його планшетний комп`ютер програми Google Family Link та інших питань.
Дане звернення Міністерством юстиції України було надіслано до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України листом від 12.12.2025 №179656/16983-1-25/27 для повного та всебічного розгляду та опрацювання порушених у зверненні питань.
Департаментом з питань виконання кримінальних покарань в межах компетенції опрацьоване дане звернення та надана відповідь заявнику листом від 29.12.2025 №5941/К-5470/3.2/11-25/1/2/23-25.
Позивач попередньо звертався до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України зі зверненнями щодо ймовірних неправомірних дій з боку працівників Державної установи “Городищенська виправна колонія (№96)”.
Звернення Позивача від 28.08.2025 щодо неправомірних дій з боку працівників державної установи “Городищенська виправна колонія (№ 96)” було направлено для організації перевірки наведеної інформації та вжиття заходів реагування щодо дотримання прав засудженого у Західне ДКВС листом від 04.09.2025 №3916/К-3749/3.2/11-25/14/2/23-25, про що було повідомлено заявника.
Західним ДКВС, було проведено перевірку, якою встановлено, що порушень в діях адміністрації установи не виявлено (лист від 25.09.2025 №5к/вих./7.2/10308).
Звернення Позивача від 01.09.2025 було надіслано Департаментом з питань виконання кримінальних покарань в Західне ДКВС для розгляду та, в разі наявності підстав, визначених розділом ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України від 12.03.2015 № 356/5, доручено організувати проведення службового розслідування. 
Про направлення звернення за належністю було повідомлено ОСОБА_1 в визначений законодавством строк листом від 04.09.2025. 
Цим листом також Позивача було проінформовано щодо питань його звернення по суті, зокрема, роз`яснено вимоги статті 110 Кримінально-виконавчого кодексу України щодо користування глобальною мережею Інтернет.
За результатами даного звернення Західним ДКВС було проведено службове розслідування, про що також повідомлено Позивача (лист від 24.09.2025 №5к/вих./7.2/10268).
Департаментом з питань виконання кримінальних покарань також було розглянуто аналогічні за змістом звернення ОСОБА_1 від 05.12.2025 та 20.12.2025.
При цьому, зміст позовної заяви не окреслює того, яке саме звернення (номер / дата) Позивача було, на його думку, залишене без належного реагування. 
Суд зазначає, що в даному випадку незрозуміло на яку саме бездіяльність вказує Позивач. Самі лише посилання на “неналежний контроль за дотриманням прав засудженими” шляхом надання “формальних відповідей або ігроруванням звернень по суті” не знаходить свого підтвердження в матеріалах справи та спростовуються конкретними діями як Міністерства юстиції України, так і територіальними органами Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань.
Протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень потрібно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає у неухваленні рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно потрібними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були вчинені чи були вчинені з порушенням розумних строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість, підстави та межі бездіяльності, а також її шкідливість для прав та інтересів особи.
Позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що Відповідач 1 та Відповідач 2 допустили протиправну бездіяльність щодо неналежного розгляду чи реагування на його неодноразові звернення. 
В діях Відповідачів відсутня ознака протиправної бездіяльності, оскільки усі звернення Позивача були належно та в межах повноважень опрацьовані органами, які реалізують державну політику в сфері виконання кримінальних покарань та за результатами розгляду яких вчинено вичерпний перелік дій, передбачених законом.
Щодо доводів Позивача стосовно застосування елементів цифрового контролю. 
Позивач у позовній заяві вказує на примусове застосування до нього елементів цифрового контролю, у тому числі встановлення програмного забезпечення Google Family Link, без його згоди та втручання у приватне та цифрове життя. 
Не зважаючи на те, що Відповідач 1 та Відповідач 2 не мають безпосереднього відношення до встановлення чи не встановлення програмного забезпечення Google Family Link на планшет Позивача, а в межах даної справи розглядається лише питання щодо належного реагування на звернення Позивача, суд також вважає за необхідне надати оцінку таких доводам Позивача. 
Згідно зі статті 102 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України), режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених. 
Статтею 103 КВК України передбачено, що адміністрація колонії має право використовувати аудіовізуальні, електронні й інші технічні засоби для попередження втеч та інших кримінальних правопорушень, порушень встановленого законодавством порядку відбування покарання, отримання необхідної інформації про поведінку засуджених.
Адміністрація колонії зобов`язана повідомити засуджених про застосування технічних засобів нагляду і контролю. 
Відповідно до частини 7 статті 110 КВК України засудженим надається право користуватися мережею Інтернет під контролем адміністрації. Під час користування Інтернетом засудженим забороняється відвідувати вебсайти соціальних мереж, формувати будь-які бази даних тощо. 
Порядком організації надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 19.10.2017 №3233/5 (далі - Порядок № 3233/5), наведено перелік вебсайтів, до яких дозволяється доступ засудженим. Відповідно до п. 2 розділу І Порядку № 3233/5, для надання засудженим можливості користуватися послугою доступу до Інтернету допускається використання планшетного комп`ютера без можливості апаратної підтримки будь яких видів SIM-карт з програмно заблокованими камерами. 
Пунктом 1 розділу XII Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5 (далі – ПВР УВП) планшетний комп`ютер без можливості апаратної підтримки будь-яких видів SIM-карт, що надійшов у посилці (передачі) чи бандеролі на ім`я засудженого, який відбуває покарання у виправній чи виховній колонії, видається йому після програмного блокування камер. 
Приміткою 9 додатку 5 до ПВР УВП передбачено, що програмне блокування (розблокування) камер планшетного комп`ютера здійснює посадова особа відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації, яка відповідно до розподілу функціональних обов`язків організовує роботу з питань доступу засуджених до Інтернету. 
Відповідно до абзаців 21 та 22 пункту 4 розділу II ПВР УВП «Правовий статус засуджених. Основні права та обов`язки засуджених в установах виконання покарань» засудженим забороняється: здійснювати фото-, відеозйомку за допомогою відповідних технічних пристроїв, у тому числі планшетного комп`ютера; встановлювати та видаляти програмне забезпечення (застосунки) на планшетному комп`ютері, змінювати його налаштування, встановлені персоналом установи виконання покарань, використовувати планшетний комп`ютер для здійснення аудіо-, відео дзвінків, користування месенджерами. 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку №3233/5, засуджені можуть створювати електронну поштову скриньку та користуватися нею під контролем адміністрації установи виконання покарань. Адміністрація установи виконання покарань ознайомлюється зі змістом вхідних та вихідних повідомлень у разі, якщо це необхідно з огляду на індивідуальні ризики окремих засуджених. Під час користування глобальною мережею Інтернет засудженим забороняється: вносити будь-яку інформацію, у тому числі направляти листи, коментарі, знаки тощо, та реєструватися на веб-сайтах, крім випадків створення та користування електронною поштовою скринькою в порядку, визначеному цією статтею, а також у разі необхідності здійснення реєстрації для користування дозволеними сайтами; формувати будь-які бази даних та накопичувальні диски, у тому числі віртуальні; відвідувати веб-сайти соціальних мереж, сайти, що пропагують жорстокість, насильство, еротичного або порнографічного змісту, переглядати сайти, що можуть негативно вплинути на психічний стан засудженого. Перелік сайтів, до яких дозволяється доступ, формується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, та за заявою засуджених може бути доповнений адміністрацією установи виконання покарань сайтами, зміст яких не суперечить вимогам цієї статті. Користування глобальною мережею Інтернет проводиться протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну. 
Уразі порушення засудженим порядку користування планшетним комп`ютером персонал установи виконання покарань, який виявив зазначене порушення, складає рапорт на ім`я начальника установи виконання покарань. 
За рішенням начальника установи виконання покарань планшетний комп`ютер у засудженого вилучається, про що складається акт. Планшетний комп`ютер передається для зберігання посадовій особі відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації, яка відповідно до розподілу функціональних обов`язків організовує роботу з питань доступу засуджених до Інтернету, а засудженому видається копія акта про вилучення планшетного компьютера. У разі вилучення планшетного компьютера доступ до Інтернету надається засудженому у приміщенні інтернет-класу або ізольованому робочому місці відповідно до Порядку № 3233/5. 
Так, надання засудженим доступу до мережі Інтернет не є абсолютним (необмеженим) правом, а є законодавчо регламентованою можливістю, реалізація якої прямо залежить від дотримання встановлених режимних вимог. Доступ до інформаційних ресурсів мережі Інтернет розглядається як додатковий засіб соціальної адаптації та виправлення, використання якого допускається виключно в межах, визначених нормативно-правовими актами. 
Порядок № 3233/5 вказує, що доступ здійснюється під контролем адміністрації. 
Встановлення програмного забезпечення Google Family Link є технічним рішенням для реалізації цього законного контролю (блокування заборонених сайтів, порнографії, гральних платформ тощо). Використання програмного забезпечення не має на меті втручання у приватне життя, а є виключно інструментом технічної фільтрації контенту, доступ до якого засудженим обмежений законом. Встановлення програмного засобу Google Family Link не є актом свавільного втручання у приватне життя, а виступає необхідним технічним заходом забезпечення виконання вимог статті 110 КВК України та Порядку №3233/5 щодо заборони доступу засуджених до порнографічного контенту, пропаганди насильства, гральних платформ та ресурсів, що можуть сприяти вчиненню нових злочинів. 
Користування персональним електронним пристроєм у місцях позбавлення волі є добровільним вибором засудженого. 
Подаючи запит на використання планшета в умовах установи закритого типу, засуджений автоматично погоджується на технічні обмеження, встановлені для забезпечення безпеки. Відмова від встановлення засобів моніторингу тягне за собою лише неможливість користування пристроєм, що не порушує базових прав особи на зв`язок із зовнішнім світом через інші доступні канали (листи, телефонні дзвінки).
Замість повної заборони доступу до мережі Інтернет або фізичного вилучення пристрою для перевірки, адміністрація використовує автоматизований засіб, який не порушує таємницю листування (якщо це не передбачено законом), а лише обмежує функціонал пристрою згідно з режимними вимогами. 
Google Family Link - це безкоштовний додаток, розроблений компанією Google, який дозволяє контролювати активність осіб у цифровому світі. З його допомогою можна встановлювати правила і обмеження щодо використання додатків, у тому числі здійснювати програмне блокування камер планшетного комп`ютера. Функціональні можливості додатку Google Family Link у контексті установи виконання покарань використовуються виключно як адміністративний фільтр додатків. 
При цьому, Позивачем не надано доказів того, що використання вказаного програмного забезпечення призвело до незаконного збору його персональних даних, які не стосуються виконання вироку суду. 
Натомість, встановлення програмного забезпечення Google Family Link є правомірною формою реалізації наглядових функцій, що не виходить за межі кримінально-виконавчого законодавства та не становить собою порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією України. 
Отже, встановлення технічних засобів моніторингу контенту, таких як Google Family Link, є пропорційним заходом, що забезпечує баланс між правом засудженого на отримання інформації та обов`язком держави забезпечити режим утримання. Вказане програмне забезпечення не є засобом таємного стеження, а виступає технічним фільтром, використання якого є умовою надання засудженому доступу до електронного пристрою. 
Разом з тим, законодавством України та відомчими нормативно-правовими актами не передбачено обмежень щодо застосування адміністраціями установ виконання покарань сторонніх застосунків та програмного забезпечення, у тому числі для блокування камер та встановлення обмежень у користуванні планшетним комп`ютером. Застосування вказаного програмного забезпечення здійснюється посадовими особами установи виконання покарань у межах наданих їм повноважень, не суперечить вимогам законодавства України та спрямоване на забезпечення встановленого порядку користування планшетними компютерами, надання засудженим виключно контрольованого доступу до мережі Інтернет. 
Враховуючи зазначене, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки правове положення Позивача визначається з урахуванням обмежень, передбачених кримінально-виконавчим законодавством України, та передбачає законне обмеження певних прав, а встановлення цифрових засобів контролю повністю відповідають вимогам чинного законодавства та переслідують легітимну мету - забезпечення безпеки в установах виконання покарань та запобігання вчиненню нових злочинів.
За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідачами доведено правомірність своїх дій в порядку статті 77 КАС України, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення. 
Питання щодо розподілу судових витрат в порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства юстиції України (вулиця Городецького, 13, місто Київ, 01101; код ЄДРПОУ 00015622) та Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вулиця Грюнвальдська, 11, місто Івано-Франківськ, 76018; ЄДРПОУ 43316386) про визнання протиправною бездіяльності – відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 

Повний текст рішення складений 17 березня 2026 року 

Суддя       К.М. Недашківська