Україна
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

провадження № 2/361/4637/25, cправа № 361/12210/25 
02.03.2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» березня 2026 року м. Бровари Київської області
Броварський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді Василишина В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
 
У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» (далі – ТОВ «ФК «ЕЙС») звернулося до суду із зазначеним вище позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором № 00-9839191 від 30 червня 2024 року у розмірі – 20 612 грн. 50 коп. а також витрати по сплаті судового збору у розмірі – 2 422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі – 7 000 грн. 00 коп. 
В обґрунтування вимог зазначається, що 30 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» (далі – ТОВ «МАКС КРЕДИТ») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 00-9839191 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 36787, та перераховано відповідачу кредитні кошти у розмірі 5 000 грн. 00 коп. на його банківську картку НОМЕР_1 .
20 січня 2025 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» (далі ТОВ «ФК «ЕЙС») укладено договір факторингу № 20012025-МК/Ейс відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Відповідно до витягу з Реєстру Боржників № б/н від 20 січня 2025 року до договору факторингу до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до Відповідача.
Після відступлення позивачу права грошової вимоги відповідач не виконував свого зобов`язання належним чином, не повністю сплачував платежі у зв?язку з чим утворилась прострочена заборгованість. З підстав стягнення заборгованості позивач звернувся до суду.
Ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення(виклику) сторін.
31 жовтня 2025 року на адресу відповідача направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі. У визначений в ухвалі про відкриття провадження строк відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням ( викликом ) сторін.
Згідно з частиною восьмою статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
З матеріалів справи вбачається, що 30 червня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 00-9839191.
Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора.
Відповідно до пункту 1.2 за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 5 000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАКС КРЕДИТ».
Відповідно до пункту 1.3 кредитного договору кредитна лінія надається строком на 
360 днів від дати отримання кредиту позичальником.
Відповідно до відповіді на запит про витребування від 18 листопада 2025 року № БТ/Е – 18263 АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надало виписку по рахунку відповідача де є докази що відповідачу ОСОБА_1 було перераховано кошти у сумі 5 000 грн.00 коп., на картковий рахунок № НОМЕР_2 .
20 січня 2025 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» (далі ТОВ «ФК «ЕЙС») укладено договір факторингу № 20012025-МК/Ейс відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Відповідно до витягу з Реєстру Боржників № б/н від 20 січня 2025 року до договору факторингу до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до Відповідача.
Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором, становить – 20 612 грн. 50 коп. яка складається з :
-5 750 грн. 00 коп. – заборгованість по тілу кредиту;
14 862 грн.50 коп.- заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з вимогами частини першої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з положеннями статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.
Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Відповідно до статей 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
У постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти встановлені статтею 625 ЦК України підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Враховуючи наведене вище, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 00-9839191 у розмірі – 20 612 грн. 50 коп. 
За приписами пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу.
Частиною першою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Так, судом встановлено, що між ТОВ «ФК «ЕЙС» та АБ «Соломко Та Партнери» укладено договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, що підтверджується його копією долученою до позовної заяви.
Додаткова угода №25771056637 від 11 вересня 2025 року до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025.
01 жовтня 2025 року між ТОВ «ФК «ЕЙС» та АБ «Соломко Та Партнери» підписано акт прийому-передачі наданих послуг за договором № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року про надання правничої допомоги, з якого вбачається, що загальна вартість правничої допомоги становить 7 000 грн. 00 коп.
З урахуванням вище зазначеного, суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі – 7 000 грн. 00 коп. підтверджені належними доказами, відповідають критеріям розумності, співмірності та ґрунтується на вимогах закону.
На підставі статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі – 2 422 грн. 40 коп. 
На підставі викладеного та керуючись статтями 141, 263-265, 279 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області
в и р і ш и в:
Позов - задовольнити.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ), заборгованість за кредитним договором № 00-9839191 від 30 червня 2024 року у розмірі – 20 612 (двадцять тисяч шістсот дванадцять) грн. 50 коп., судовий збір у розмірі – 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять два) 40 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі – 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. 

Суддя В.О.Василишин