П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/41552/25	

Перша інстанція: суддя Стефанов С.О.,
повний текст судового рішення
складено 17.12.2025, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача Голуб В.А.,
суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі № 420/41552/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
До Одеського окружного адміністративного суду 15 грудня 2025 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просив: 
- визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача стосовно невиплати пенсії позивача на її особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 у АТ “ОЩАДБАНК”;
- зобов`язати відповідача здійснювати виплату поточної пенсії позивачки, в тому числі суму недоотриманої пенсії з 28.03.2023 на визначений нею банківський рахунок № НОМЕР_1 , який відкрито в АТ “АКЦЕНТ-БАНК”. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 12.03.2025 у справі № 420/33331/24 вирішив: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів на суми пенсії у розмірі 39867,10 грн. за період з 28.03.2024 по 25.04.2024. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити розрахунок пенсії ОСОБА_1 та її виплату з 28.03.2023 з урахуванням довідок про заробітну плату ОСОБА_1 , доданих до заяви про призначення пенсії від 28.03.2023, та з урахуванням положень п.8 постанови КМУ № 168 від 24.02.2023, яким встановлено щомісячну компенсаційну виплату особам, які досягли віку 75 років. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2024 відповідно до постанови КМУ № 185 від 23.02.2024 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році». Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025 суд постановив: “Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року - без змін”. Однак, станом на сьогодні, виплати пенсії позивачу на вказаний банківський рахунок відповідачем не здійснено. З метою сприяння відповідачу у виконанні покладених на нього обов`язків позивач 01.07.2025 та 14.08.2025 звернувся до відповідача із заявою про добровільне виконання рішення суд від 12.03.2025, зазначивши при цьому в заяві реквізити для виплати пенсії на банківський рахунок № НОМЕР_1 . У відповідь на заяви представника позивача відповідач листом від 16.07.2025 № 19774-18684/В-02/8-1500/25 та листом від 10.09.2025 № 25769-23685/В-02/8-1500/25 повідомив, наступне: “На виконання зазначеного рішення суду, ОСОБА_2 з 28.03.2023 проведено перерахунок пенсії. Виплата пенсії в розмірах, визначених на виконання вищезазначеного судового рішення не проводиться, оскільки відсутні зобов`язання щодо порядку виплати пенсії”. Відповідач мотивував відмову тим, що для виплати пенсії через поточні рахунки в банках позивач має особисто подати заяву про виплату пенсії. Станом на теперішній час, відповідач не здійснив жодних дій щодо виплати пенсії позивача на вказаний банківський рахунок.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 17 грудня 2025 року відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції вказав, що обраний позивачем у цій справі спосіб захисту про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати виплату поточної пенсії, в тому числі суму недоотриманої пенсії з 28.03.2023 на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 , який відкрито в АТ “АКЦЕНТ-БАНК” - є одним із способів виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 по справі № 420/33331/24. Отже, в даному випадку позовні вимоги про зобов`язання здійснювати виплату поточної пенсії позивача, в тому числі суму недоотриманої пенсії з 28.03.2023 на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 , який відкрито в АТ “АКЦЕНТ-БАНК” у справі № 420/41552/25 за своєю суттю є однаковими та покликані вирішити один і той же спір, але на стадії виконання судового рішення. На переконання суду, перегляд справи за цих умов та за наявності зазначених судових рішень, якими цей спір вже вирішено по суті, порушить імперативні положення статей 129, 129-1 Конституції України, згідно з якими судове рішення є обов`язковим до виконання. 
Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржену ухвалу та направити цю справу для продовження розгляду до Одеського окружного адміністративного суду.
На думку апелянта, висновки суду першої інстанції ґрунтуються виключно на твердженні, що «це повторний позов». Суд не дослідив конкретні дії або бездіяльність відповідача після набрання законної сили попереднього рішення. Відсутнє логічне та правове обґрунтування відмови у відкритті провадження, що робить ухвалу неповністю мотивованою та, відповідно, незаконною.
Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що, відповідно до статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає апеляційному перегляду справи.
Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до частини другої статті 312 КАС України, якою передбачено, що апеляційні скарги на ухвалу суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 у справі № 420/33331/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволено частково. Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 03.04.2024 № 156050017465 в частині зазначенні в графі «Особливості» наступного тексту – «Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм. з 28.03.2023 року по довічно» та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виключити цей запис в рішенні від 03.04.2024 № 156050017465. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів на суми пенсії в розмірі 39867,10 грн. за період з 28.03.2024 по 25.04.2024. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не призначення ОСОБА_1 пенсії з урахуванням п.8 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 24.02.2023 та незастосуванню положень постанови Кабінету Міністрів України № 185 від 23.02.2024 під час проведення масового перерахунку пенсій в 2024 році. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити розрахунок пенсії ОСОБА_1 та її виплату з 28.03.2023 з урахуванням довідок про заробітну плату ОСОБА_1 , доданих до заяви про призначення пенсії від 28.03.2023, та з урахуванням положень п. 8 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 24.02.2023, яким встановлено щомісячну компенсаційну виплату особам, які досягли віку 75 років. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2024 відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України № 185 від 23.02.2024 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2024 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 185 23.02.2024 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році».
Зазначене рішення набрало законної сили 24.06.2025. 
Як вказує позивач у позові, з метою сприяння відповідачу у виконанні покладених на нього обов`язків, він, через свого представника, 01.07.2025 та 14.08.2025 звертався до пенсійного органу із заявою про добровільне виконання зазначеного рішення суду від 12.03.2025, зазначивши при цьому в заяві реквізити для виплати пенсії на банківський рахунок № НОМЕР_1 . 
У відповідь на заяви представника позивача відповідач листом від 16.07.2025 № 19774-18684/В-02/8-1500/25 та листом від 10.09.2025 № 25769-23685/В-02/8-1500/25 повідомив, наступне: «На виконання зазначеного рішення суду, управлінням ОСОБА_3 з 28.03.2023 проведено перерахунок пенсії. Виплата пенсії в розмірах, визначених на виконання вищезазначеного судового рішення не проводиться, оскільки відсутні зобов`язання щодо порядку виплати пенсії». Відповідач мотивував відмову тим, що для виплати пенсії через поточні рахунки в банках позивач має особисто подати заяву про виплату пенсії. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями ч.1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з п.2 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо, у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Правилами ч.1 ст.370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Приписами статей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (ч.2 ст.382 КАС України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ч.1 ст.383 КАС України).
Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність в КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (ст.ст.382, 383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Аналогічна правова позиція викладена постановах від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, від 17.04.2019 (справа № 355/1648/15-а), від 12.05.2020 (справа № 815/2252/16), від 16.12.2021 (справа № 170/167/17).
Відмова у відкритті провадження у цьому разі можлив за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні адміністративного процесуального закону підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутись до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача.
Колегія суддів звертає увагу, що, визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції в частині того, що справи № 420/33331/24 та № 420/41552/25 є тотожними, адже під час розгляду справи № 420/33331/24 позивачем не оскаржувалось та судом не досліджувалось питання щодо наявності у позивача права на виплату пенсії на конкретний банківський рахунок в АТ “АКЦЕНТ-БАНК”.
Поряд з цим, колегія судів вважає за необхідне звернути увагу, що в рамках даної справи позивач просить суд не тільки виплати заборгованість, нараховану на виконання рішення суду по справі № 420/33331/24, на визначений банківський рахунок, а й здійснювати поточну виплату пенсії на вказаний рахунок, що також не охоплювалось предметом розгляду у межах справи № 420/33331/24.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції в частині відмови у відкритті провадження.
В той же час, колегія суддів зазначає, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Преамбула Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином суд апеляційної інстанції, здійснивши перегляд ухвали суду від 17.12.2025 в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та, як наслідок, наявність підстав для скасування ухвали суду на підставі пункту 1 частини 1 статті 320 КАС України з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 241, 242, 243, 308, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі № 420/41552/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		В.А. Голуб	
Судді	  	Ю.В. Осіпов   В.О. Скрипченко