ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 607/1276/25
Провадження № 22-ц/820/849/26

Хмельницький апеляційний суд
 
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Гринчука Р.С., Костенка А.М., П`єнти І.В.,
секретар судового засідання Кошельник В.М.,
з участю представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2025 року та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2025 року, суддя Позняк В.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрнафта» про поновлення на роботі,

встановив:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ начальника управління ПАТ «Укрнафта» від 19 грудня 2024 року №1583-к «Про припинення трудового договору (контракту)», поновити його на посаді касира залу АЗС №19/006 Рівненського регіонального управління АЗС ПАТ «Укрнафта».
На обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що його звільнення з підстав втрати довір`я проведено з порушенням вимог трудового законодавства. Акт службового розслідування, який став підставою для звільнення, не був оформлений належним чином. При звільненні порушено його трудові права, він не отримав можливості повно ознайомитися з доказами.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2025 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ начальника управління ПАТ «Укрнафта» від 19 грудня 2024 року № 1583-к «Про припинення трудового договору (контракту)». Поновлено ОСОБА_1 на посаді касира торговельного залу АЗС №19/006 Рівненського регіонального управління мережею АЗС «Укрнафта». Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване відсутністю у справі обставин, які б підтвердили факт вчинення позивачем дій, що б свідчили про втрату довіри. Зокрема, відповідач не довів факту підміни позивачем форм розрахунків на підставі талонів, висновки комісії з цього приводу ґрунтуються на припущеннях. В той же час, на думку суду, підозра власника або уповноваженого ним органу не може бути підставою для виявлення недовір`я до працівника.
Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2025 року стягнуто з АТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_1 13000 грн. судових витрат на правничу допомогу. Суд зазначив, що витрати на правничу допомогу відповідають критеріям розумності та реальності. 
В апеляційній скарзі на рішення суду ПАТ «Укрнафта» просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування скарги, зокрема, зазначено, що позивачем у відповіді на відзив не надано конкретної інформації, в який спосіб він придбав талони на пальне об`ємом 620 літрів, що вказує на отримання цих талонів не шляхом придбання позивачем, а в інший, незаконний спосіб. 
У своїх заявах по суті справи ОСОБА_1 надав інформацію про власників талонів на пальне, які були виявлені в нього під час проведення службового розслідування, що суперечить раніше наданій ним інформації, однак суд не надав відповідної оцінки цим обставинам. 
В той же час, судом беззастережно та безумовно встановлено факт придбання ОСОБА_1 талонів на пальне для власного використання, для своєї сестри і знайомого виключно на підставі усних свідчень таких осіб, без надання останніми відповідних доказів на підтвердження своїх тверджень. При цьому, судом порушено принцип змагальності та рівності сторін, перекладено на ПАТ «Укрнафта» тягар спростування тверджень ОСОБА_1 які, в свою чергу, підтверджуються виключно показаннями свідків.
Суд першої інстанції жодним чином не надав належної оцінки тій обставині, що згідно з поясненнями начальника АЗС №19/006 ПАТ «Укрнафта» ОСОБА_5 та оператора АЗС №19/006 ОСОБА_2 касиру торгівельного залу та будь-якому іншому працівнику АЗС суворо заборонено мати талони на пальне на АЗС, крім тих, які надані клієнтами для отримання пального, про що працівникам АЗС неодноразово наголошувалося начальником АЗС. Таким чином, зберігання ОСОБА_1 талонів на пальне у прикасовій зоні всупереч забороні є однією з підстав втрати до нього довір`я, та, як наслідок, його звільнення, на що суд не звернув увагу та не врахував при вирішенні даної справи.
На думку відповідача, матеріали та обставини справи підлягали дослідженню та оцінці не тільки з позиції наявності або відсутності підтвердження факту підміни позивачем форм розрахунків на підставі талонів, а і з позиції наявності підстав для виникнення у роботодавця недовір`я до ОСОБА_1 , чого судом не було здійснено.
Також наголошено на помилковості твердження суду першої інстанції щодо незазначення ПАТ «Укрнафта» інформації про те, яке саме порушення допустив ОСОБА_1 , виготовивши та зберігаючи у себе дублікат ключа від сейфу, оскільки судом не досліджено всі обставини справи.
Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем зазначалось, що талони, які були виявлені працівниками відділу внутрішньої безпеки департаменту внутрішньої безпеки мережі АЗС ПАТ «Укрнафта» у ОСОБА_1 в прикасовій зоні, були придбані у ТОВ «Укрнафта-Постач» не фізичною особою ОСОБА_1 , а іншими компаніями: ТОВ «Транс Логістик Плюс», ТОВ «Транс Сел», ТОВ «Транспортна компанія «Белтранс», ТОВ «Іноверс Груп». Крім того, у звітах про операції, які проведені з використанням паливних талонів як форми розрахунку, що вказані в акті службового розслідування, відображено час погашення, номери талонів, замовлену та отриману кількість пального, дату і час операції, міститься інформація, що викликає виправдані підозри щодо того, що позивач здійснював підміну виду розрахунку з готівкового на розрахунок талонами.
В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду ПАТ «Укрнафта» просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення та постановити нове судове рішення, яким розмір судових витрат на правничу до 9000 грн. у зв`язку з його завищенням та не співмірністю зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, затраченим часом на надання таких послуг.
У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_1 заперечив проти доводів апелянта, послався на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 26 червня 2025 року апеляційні скарги АТ «Укрнафта» залишено без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2025 року та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2025 року - без змін.
Постановою Верховного Суду від 28 січня 2026 року касаційну скаргу АТ «Укрнафта» задоволено частково. Постанову Тернопільського апеляційного суду від 26 червня 2025 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Суд касаційної інстанції зауважив, що при розгляді апеляційної скарги апеляційний суд не надав оцінки тій обставині, що паливні талони зберігалися безпосередньо у працівника, який є особою, що обслуговує грошові та матеріальні цінності, та який перебував у прикасовій зоні АЗС, що є територією підвищеного контролю та безпеки для грошових і товарних цінностей. Судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки наявності надлишку готівкових коштів у касі та виявленням у працівника дублікату інкасаторського ключа від сейфа, які у своїй сукупності мають істотне значення для вирішення питання про наявність підстав для втрати довіри до працівника. Таким чином, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив правильності висновків суду першої інстанції, не дослідив наявні в матеріалах справи докази, надані сторонами, в результаті чого не встановив фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору та передчасно погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача.
В суді представники відповідача підтримали доводи апеляційних скарг. 
Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційних скарг заперечив, підтримав оскаржуване рішення суду першої інстанції. 
Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційних скарг АТ «Укрнафта» з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Встановлено, що ОСОБА_1 з 09 квітня 2013 року працював у ПАТ «Укрнафта» на різних посадах. З 01 квітня 2024 року - на посаді касира торговельного залу АЗС №19/006 Рівненського регіонального управління мережею АЗС ПАТ «Укрнафта».
01 квітня 2024 між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрнафта» укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до якого ОСОБА_1 , як касир торговельного залу, виконує роботу згідно із посадовою інструкцією, бере на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження довірених йому Товариством грошових, та/або товарно-матеріальних цінностей (п. 1).
Відповідно до посадової інструкції касира торговельного залу, яка затверджена 01 березня 2023 року, касир дотримується усіх видів законодавства щодо касової дисципліни, здійснює ефективний продаж нафтопродуктів.
Пунктом 2.3 деталізації посадової інструкції, яка є її додатком № 1 передбачено, що одним з основних обов`язків касира торговельного залу є здійснення відпуску ПММ, супутніх товарів та додаткових послуг за готівковий та безготівковий розрахунок.
Касир торговельного залу контролює ведення журналу обліку розрахункових операцій, касової книги, прибуткових та видаткових касових ордерів (п. 2.13).
Пунктом 2.25 передбачено обов`язки касира торговельного залу щодо відпуску нафтопродуктів, зокрема, прийняття від водіїв автотранспортних засобів паливних карток, скретч-карток, платіжних карток або грошових коштів, перевірка їх, відпуск пального.
28 листопада 2024 року відділ внутрішньої безпеки Департаменту внутрішньої безпеки провів перевірку автозаправної станції №19/006, розташованої на вулиці Протасевича, 1, в м. Тернополі, про що складено акт, в якому зафіксовано, що за прикасовою зоною у касира торговельного залу ОСОБА_1 виявлено матеріальні цінності-паливні талони ПАТ «Укрнафта», а саме:
- на бензин марки А-92 по 10 л в кількості 18 штук;
- на бензин марки А-92 по 20 л в кількості 4 штуки;
- на бензин марки А-95 по 10 л в кількості 18 штук;
- на дизпаливо по 10 л в кількості 10 штук;
- на дизпаливо по 20 л в кількості 4 штуки.
Під час перевірки було проведено інвентаризацію готівкових коштів у касі.
В акті інвентаризації від 28 листопада 2024 року зазначено про виявлений надлишок готівки в сумі 4640,60 грн. Відповідно до акту підрахунку готівки в касі, сума Х-звіту не співпала з сумою готівки в касовій скрині, що свідчить про наявний залишок в сумі 4440,60 грн. Крім того, в ОСОБА_1 виявлено дублікат інкасаторського ключа від сейфа.
В акті службового розслідування від 16 грудня 2024 року зафіксовано, що комісія розглянула акт перевірки, відібрала пояснення від осіб, які здійснювали перевірку та керівника АЗС, проаналізувала перелік талонів, виявлених в касі та в ОСОБА_1 . Комісія звернула увагу, що більшість проведених торгових операцій 28 листопада 2024 року касир торгівельного залу ОСОБА_1 здійснював на підставі паливних талонів, власниками яких були клієнти ТОВ «Укрнафта-Постач». При цьому талони, які виявлені працівниками відділу внутрішньої безпеки на руках у ОСОБА_1 були також придбані в ТОВ «Укрнафта-Постач» не ОСОБА_1 , з урахуванням знижки по оплаті, в той час як продаж за готівкові кошти на ПАТ «Укрнафта» здійснюється за повною ціною.
Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 здійснював відпуск пального з підміною форм розрахунків на підставі наявних в нього талонів, які належали іншим юридичним особам. Позивач зберігав талони з метою підміни способу розрахунків для отримання власної грошової вигоди.
Комісія виснувала про підтвердження виявлених перевіркою АЗС 19/006 від 28 листопада 2024 року порушень нормативних актів, а саме:
- Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;
- пункту 11 розділу II Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України від 26 грудня 2017 року №148;
- Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України №281;
- пунктів 2.25, 2.15,4.9 посадової інструкції.
Також комісія зазначила, що вина касира торговельного залу АЗС 19/006 ОСОБА_1 у вчинені виявлених порушень підтверджена, наявні підстави для застосування дисциплінарного стягнення, у зв`язку з чим рекомендувала звільнити ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України.
Наказом начальника Рівненського регіонального управління мережею АЗС ПАТ «Укрнафта» від 19 грудня 2024 року №1583-к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв`язку із втратою довір`я через винні дії працівника, що безпосередньо обслуговує грошові/товарні/культурні цінності, згідно з пунктом 2 статті 41 КЗпП України.
Підставою для прийняття рішення про звільнення зазначено акт відсторонення від 02 грудня 2024 року та акт службового розслідування від 16 грудня 2024 року.
Допитаний в суді першої інстанції як свідок ОСОБА_1 пояснив, що 28 листопада 2024 року він перебував на зміні на АЗС, коли зайшли двоє людей та почали проводити перевірку. При цьому, розмір готівки в касі відповідав даним звіту. Перевіряючі намагалися обшукати його, проте він відмовився. Тоді працівники служби безпеки силоміць витягнули у нього гаманець, в якому була готівка в сумі 4600 грн. та паливні талони, які він придбав на ринку для власного використання, для сестри та товариша. Вказані кошти та талони перевіряючі врахували під час перевірки і обчислення готівки в касі, через що вийшов надлишок грошових коштів. Жодних підмін під час відпуску пального клієнтам він не робив.
Допитана в суді першої інстанції як свідок ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_1 є її рідним братом. В листопаді брат повідомив, що зростуть ціни на пальне, тому порадив придбати паливні талони. Вона має у користуванні автомобіль, тому попросила брата придбати талони для неї.
Аналогічні пояснення в суді надав свідок ОСОБА_4 .
Згідно з інформацією Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області на звернення ОСОБА_1 , в ході проведення перевірки встановлено, що 28 листопада 2024 року, приблизно о 14:00 год., двоє людей, які представилися працівниками служби безпеки «Укрнафта», виявили нестачу в касі 40 грн., після чого провели поверхневий огляд речей ОСОБА_1 та виявили 4600 грн. та талони заправки, зі слів ОСОБА_1 , із застосуванням фізичної сили. В ході перевірки очевидців вказаних подій встановити не вдалося.
Стаття 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірвано у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).
Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.
За змістом пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України втрата довір`я може бути наслідком вчинення проступку, який дає підстави для висновку, що подальше залишення працівника на роботі, пов`язаній з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей, може призвести до їх утрати. Водночас підозра власника або уповноваженого ним органу не може бути підставою для виявлення недовір`я до працівника.
Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає обов`язкового настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника. Звільнення з підстави втрати довіри може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).
Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.
Підставою для розірвання трудового договору у зв`язку з втратою довір`я є здійснення працівником винних дій. Форма вини при цьому значення не має. Необережна вина працівника також може бути підставою для звільнення, як і вина умисна. Однак власник у разі спору зобов`язаний довести і факт порушення, і вину працівника (постанова Верховного Суду від 28 січня 2026 року у справі №607/1276/25).
У постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі №404/7283/16-ц зазначено, що приводом для звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України може бути вчинення таким працівником умисних або необережних дій, що дають роботодавцю підстави для втрати довір`я до нього. Зокрема, це може бути порушення працівником правил проведення операцій із матеріальними цінностями, а не лише сам факт недостачі останніх.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював у ПАТ «Укрнафта» на посаді касира торговельного залу АЗС «Укрнафта», і був особою, яка безпосередньо обслуговує грошові та матеріальні цінності.
Підставою для втрати довір`я до позивача в цій справі стали обставини, встановлені під час службового розслідування, які викладені в акті службового розслідування від 16 грудня 2024 року, зокрема, неспівпадіння готівки в касі із сумою Х-звіту, наявність у ОСОБА_1 дублікату інкасаторського ключа від сейфа, значної кількості паливних карток (54 шт.), придбаних клієнтами ТОВ «Укрнафта-Постач», загальним об`ємом 620 літрів бензину та дизпалива.
Комісія ПАТ «Укрнафта» вказала, що ОСОБА_1 здійснював відпуск пального з підміною форм розрахунків на підставі наявних в нього талонів, що належали іншим юридичним особам.
Колегія суддів, надаючи оцінку встановленим у справі обставинам зазначає, що ОСОБА_1 було достовірно відомо про заборону зберігання талонів на пальне у прикасовій зоні АЗС. Більш того, враховуючи об`єм бензину та дизпалива у картках, які були знайдені безпосередньо у працівника, а також те, що власниками таких карток є клієнти ТОВ «Укрнафта-Постач», а не позивач, колегія суддів дійшла висновку, що в сукупності вказані обставини, з урахуванням порушення ОСОБА_1 п. 2.25 посадової інструкції, підтверджують втрату до нього довір`я з боку роботодавця, ПАТ «Укрнафта».
Посилання позивача не те, що виявлені у нього талони на паливо він придбав для власного використання, а перевищення готівки в касі на 4640 грн. виникло через те, що під час обліку готівки в касі зараховано суму коштів, яка вилучена з його особистого гаманця колегія суддів відхиляє, оскільки відповідні паливні талони зберігалися безпосередньо у ОСОБА_1 , який перебував у прикасовій зоні АЗС, що є територією підвищеного контролю та безпеки для грошових і товарних цінностей, що в своїй сукупності свідчить про навмисне та свідоме неоприбуткування готівкових коштів, отриманих від клієнтів, з підміною відповідних розрахунків за відпущене пальне з готівкових коштів на паливні талони, тобто порушення п. 2.25 посадової інструкції позивача.
Вказані обставини також підтверджуються фактом виявлення у ОСОБА_1 дублікату інкасаторського ключа від сейфа, що свідчить про можливість використання такого ключа для вилучення готівки та підміни відповідних розрахунків з готівкового на оплату паливними картками.
Суд першої інстанції на наведене вище уваги не звернув, належним чином не дослідив наявні у справі докази, в результаті чого неправильно встановив обставини справи та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати ПАТ «Укрнафта» у зв`язку із сплатою судового збору у суді апеляційної інстанції в розмірі 1816,80 грн. та в суді касаційної інстанції в розмірі 2422,40 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 374, 376, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Укрнафта» задовольнити.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2025 року та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрнафта» про визнання незаконним, скасування наказу та поновлення на роботі, відмовити.
В задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрнафта» 1816,80 грн. витрат зі сплати судового збору в суді апеляційної інстанції та 2422,40 грн. витрат зі сплати судового збору в суді касаційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 06 квітня 2026 року.

Судді: Р.С. Гринчук 

А.М. Костенко

І.В. П`єнта