ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року	Львів	Справа № 300/2198/25 пров. № А/857/22451/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Матковської О.М.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року (головуючий суддя: Чуприна О.В., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,- 
встановив:

ОСОБА_1 , 02.04.2025, звернулася з позовом до суду, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 11.02.2025 за № 092750012276 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи з 09.09.1992 по 31.12.1997 - 5 років 3 місяці та 22 дні (період роботи чоловічим перукарем в м.п. «Валентина», записи трудової книжки №№ 4, 5); січень та грудень 1998 року – 2 місяці (періоди роботи чоловічим перукарем в м.п. «Валентина», записи трудової книжки №№ 4, 5); 2 місяці та 6 днів роботи у м.п. «Валентина» за період з 01.01.2004 року по 30.04.2011 року (записи трудової книжки № № 4-9); з 01.01.2011 року по 30.04.2011 року – 4 місяці (періоди роботи у підприємця ОСОБА_2 ; записи у трудовій книжці №№ 6-9); серпень 2011 року та жовтень 2012 року – 2 місяці (періоди роботи у підприємця ОСОБА_2 ; записи у трудовій книжці №№ 8-9) та призначити ОСОБА_1 з 04.02.2025 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування позову позивачка зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, розглянувши за принципом екстериторіальності її заяву від 04.02.2025, прийняло рішення № 092750012276 від 11.02.2025, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначення пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно вказаного рішення, до страхового стажу позивачки не враховано період роботи з 09.09.1992 по 31.12.1997 згідно трудової книжки, оскільки наказ на працевлаштування дописано іншим чорнилом.
Також, зазначає, що до стажу роботи не враховано січень та грудень 1998 року, 2 місяці та 6 днів роботи у м.п. «Валентина» за період з 01.01.2004 по 30.04.2011, період з 01.01.2011 по 30.04.2011– 4 місяці (періоди роботи у підприємця ОСОБА_2 , а також серпень 2011 року та жовтень 2012 року – 2 місяці (періоди роботи у підприємця ОСОБА_2 ). За доводами позивачки, остання не може бути позбавлена свого права на включення при обрахунку загального стажу періоду роботи з 01.02.1998 по 30.05.2010 на посаді чоловічого перукаря у м.п. «Валентина» лише через те, що наказ на прийняття на роботу дописаний чорнилом іншого кольору, тобто у зв`язку з обставинами, які виникли не з вини позивачки, та на які вона не могла вплинути. ОСОБА_1 не може нести відповідальність за правильність заповнення трудової книжки, а тому відмова ГУ ПФУ у Полтавській області в частині незарахування періоду роботи з 09.09.1992 по 31.12.1997 є протиправною. Також ОСОБА_1 зазначила, що відповідачем 2 безпідставно не враховано періоди роботи січень та грудень 1998 року, 2 місяці та 6 днів роботи у м.п. «Валентина» за період з 01.01.2004 по 30.04.2011, період з 01.01.2011 по 30.04.2011– 4 місяці (періоди роботи у підприємця ОСОБА_2 , а також серпень 2011 року та жовтень 2012 року – 2 місяці (періоди роботи у підприємця ОСОБА_2 ), які загалом становлять 10 місяців і 6 днів, хоча такі періоди підлягали зарахуванню до страхового стажу, оскільки підтверджені записами у трудовій книжці. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 11.02.2025 за № 092750012276 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 22.08.1984, а саме з 10.09.1992 по 31.12.1997, з 01.01.1998 по 31.01.1998, з 01.12.1998 по 31.12.1998, з 01.01.2011 по 30.04.2011, з 01.08.2011 по 31.08.2011 та з 01.10.2012 по 30.10.2012.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 з 04.02.2025 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003. 
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодилося Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та оскаржило в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 22.08.1984 до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 09.09.1992 по 31.12.1997 на посаді перукаря в м.п. «Валентино», оскільки дата та номер наказу про прийняття на роботу дописано чорнилом іншого кольору, чим порушено вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 за № 301, наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за № 58 (надалі по тексту також – Інструкція № 58). Просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Позивачка, 23.07.2025 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу відхилити. 
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 04.02.2025 звернулась до відділу обслуговування громадян № 6 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за № 1058-IV (а.с. 39-40).
До цієї заяви позивачем, серед іншого, долучено копії: паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 від 17.05.1996 (а.с. 44-48), диплому серії НОМЕР_3 від 13.07.1984 (а.с. 50), свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 16.06.1984 (а.с. 51), трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22.08.1984 (а.с. 52-59).
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, розглянувши, за принципом екстериторіальності, заяву ОСОБА_1 від 04.02.2025 разом із доданої до такої документами, прийняло рішення № 092750012276 від 11.02.2025 про відмову у призначенні пенсії (а.с. 60-61). Підставою прийняття коментованого рішення слугувала обставина відсутності у ОСОБА_1 необхідного страхового стажу 32 роки.
Згідно оскаржуваного рішення страховий стаж позивача становить 30 років 09 місяців і 08 днів. За результатами розгляду доданих до заяви документів до страхового стажу не враховано період роботи з 09.09.1992 по 31.12.1997 згідно трудової книжки, оскільки наказ на працевлаштування дописано іншим чорнилом (а.с. 60-61).
Загальний страховий стаж згідно вказаного розрахунку становить 30 років 09 місяців і 08 днів (а.с. 62).
Вважаючи протиправним та таким, що підлягає до скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 11.02.2025 за № 092750012276 про відмову у призначенні пенсії за віком, ОСОБА_1 звернулась з цим позовом до суду з метою захисту свого порушеного права на призначення пенсії за віком.
Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що загальна тривалість періодів роботи позивача, які підлягають зарахуванню до страхового стажу становить 5 років 11 місяців 21 день. Додавши їх до вже врахованого стажу (30 років 09 місяців і 08 днів), слід зазначити, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 складе 36 років 8 місяців 29 днів і такий є достатнім для призначення останній пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, позивачкою не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-ІV).
Приписами статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років, починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.
Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених норм доводить, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Таким чином, надання уточнюючих довідок повинно здійснюватися лише у випадках неправильного, неповного або нечіткого заповнення трудової книжки, що робить незрозумілим зроблений запис.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, розглянувши, за принципом екстериторіальності, заяву ОСОБА_1 від 04.02.2025 разом із доданої до такої документами, прийняло рішення № 092750012276 від 11.02.2025 про відмову у призначенні пенсії.
Підставою прийняття оскаржуваного рішення слугувала обставина відсутності у ОСОБА_1 необхідного страхового стажу 32 роки, а страховий стаж позивачки становить 30 років 09 місяців і 08 днів, зокрема, за результатами розгляду доданих до заяви документів до страхового стажу не враховано період роботи з 09.09.1992 по 31.12.1997 згідно трудової книжки, оскільки наказ на працевлаштування дописано іншим чорнилом.
Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками не погоджується, оскільки обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації, а не на власника трудової книжки.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства. Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, зокрема призначення пенсії.
Також, така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19.
Крім цього, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що у ОСОБА_1 наявна трудова книжка серії НОМЕР_1 від 22.08.1984 (а. с. 52-59), яку остання надавала разом із заявою про призначення пенсії від 04.02.2025. 
Згідно записів трудової книжки позивач працювала:
- з 01.09.1982 по 13.07.1984 період навчання в ТУ-16;
- з 14.08.1984 прийнята на посаду чоловічого перукаря в міськбуткомбінат міста Івано-Франківськ;
- з 09.09.1992 звільнена з роботи по переводу в м.п. «Валентино»;
- з 09.09.1992 прийнята на роботу по переводу на посаду чоловічного перукаря в м.п. «Валентино»;
- з 31.05.2010 звільнена з роботи за згодою сторін.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки трудова книжка позивачки містить всі необхідні записи про роботу у період з 10.09.1992 по 31.12.1997, а тому такі підтверджують її стаж за цей період. 
Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1998 по 31.01.1998, з 01.12.1998 по 31.12.1998, з 30.05.2010 по 31.05.2010, з 01.01.2011 по 28.02.2011, з 01.03.2011 по 30.04.2011, з 01.08.2011 по 31.08.2011, з 01.10.2012 по 31.10.2012, з 18.04.2014 по 30.04.2014, з 10.04.2019 по 11.04.2019, однак ГУ ПФУ в Полтавській області в оскаржуваному рішенні не наведено підстав та мотивів неврахування таких періодів роботи ОСОБА_1 до страхового стажу.
Так, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22.08.1984 (а.с. 52-59) позивачка, у спірні періоди працювала:
- з 01.01.1998 по 31.01.1998, з 01.12.1998 по 31.12.1998, з 01.01.2004 по 31.05.2010 чоловічим перукарем в м.п. «Валентино»;
- з 06.09.2010 по 31.12.2010, з 01.01.2011 по 30.04.2011, з 01.08.2011 по 31.08.2011 та з 01.10.2012 по 30.10.2012 в фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 .
Водночас, у відзивах на позовну заяву зазначено, що вказані періоди роботи ОСОБА_1 не враховано до страхового стажу у зв`язку з відсутністю в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) відомостей про сплату страхових внесків (надалі по тексту також – Індивідуальні відомості, Форма ОК-5).
Однак, суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги, оскільки обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
Аналогічні висновки у подібних спірних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 144/669/17, від 11 жовтня 2023 року у справі № 340/1454/21.
Крім цього, при вирішенні спору суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 (справа № 208/6680/16-а), від 20.03.2019 (справа № 688/947/17), від 30.09.2019 (справа № 316/1392/16-а), відповідно до яких, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.
Таким чином, позивачка не може бути позбавлена права на зарахування періоду роботи її з 01.01.1998 по 31.01.1998, з 01.12.1998 по 31.12.1998, з 01.01.2011 по 30.04.2011, з 01.08.2011 по 31.08.2011 та з 01.10.2012 по 30.10.2012 до страхового стажу.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки загальна тривалість періодів роботи позивачки, які підлягають зарахуванню до страхового стажу становить 5 років 11 місяців 21 день та додавши їх до вже врахованого стажу (30 років 09 місяців і 08 днів), а тому загальний страховий стаж ОСОБА_1 складе 36 років 8 місяців 29 днів, і такий є достатнім для призначення останній пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 11.02.2025 за № 092750012276 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 є протиправним та необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 22.08.1984, а саме з 10.09.1992 по 31.12.1997, з 01.01.1998 по 31.01.1998, з 01.12.1998 по 31.12.1998, з 01.01.2011 по 30.04.2011, з 01.08.2011 по 31.08.2011 та з 01.10.2012 по 30.10.2012 та призначити ОСОБА_1 з 04.02.2025 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003. 
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими. рішення
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року у справі № 300/2198/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська