В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 338/1411/25
19 березня 2026 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області 
в складі : головуючого – судді ОСОБА_1 ,
з участю : секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани кримінальне провадження № 12025091120000134 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із базовою загальною середньою освітою, працюючого різноробочим, розлученого, раніше судимого вироком Івано-Франківського міського суду від 02.08.2023 року за ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України до покарання у виді арешту строком на 4 місяці та штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн; вироком Івано-Франківського міського суду від 21.05.2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік; вироком Богородчанського районного суду від 05.09.2025 за ч. 1 ст. 125 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді 2 місяців позбавлення волі, громадянина України, за ч.4 ст.185, ч.3 ст.357 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5  вчинив крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна, повторно та в умовах воєнного стану, а такожнезаконне заволодіння паспортом. 
Кримінальні правопорушення скоєно за таких обставин.
ОСОБА_5 , близько 15 години 30 хвилин 12 вересня 2025 року, перебуваючи на території закладу швидкого харчування «Love Lavash», що знаходиться на вул. Шевченка,49-А у селищі Богородчани Богородчанської територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області, побачив на лавці жіночу сумку чорного кольору, в якій знаходився мобільний телефон марки «GooglePixel», мобільний телефон марки «Lenovo», блютуз колонка марки GRAND-Х та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , яку того ж дня остання залишила на вказаній лавці.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, а також усвідомлюючи, що ця сумка належить комусь із місцевих жителів чи відвідувачів закладу «Love Lavash»та розуміючи, що власник може повернутись за своїм майном, таємно викрав жіночу сумку чорного кольору, вартістю 113 гривень, яку відкрив та виявив речі потерпілої, а також документи, зокрема мобільний телефон марки «Google» моделі «Pixel 3», вартістю 2289 гривень, мобільний телефон марки «Lenovo», моделі «P2a42», вартістю 1477 гривень, портативну колонку марки «GRAND-X», моделі «BTS-5DB», вартістю 230 гривень та паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 18.06.2025 органом 2610 на ім`я потерпілої ОСОБА_6 .
Після вчинення крадіжки ОСОБА_5 із викраденим майном та паспортом залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився ними на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 4109 грн.
В судовому засіданніОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив викладені в обвинуваченні обставини та дав показання про те, що після обіду 12 вересня 2025 року він знаходився в селищі Богородчани. Проходячи вулицею Шевченка, білязакладу швидкого харчування «Love Lavash» він побачив жінку, яка залишила на лавці свою сумкучорного кольору й купувала хотдог. Розуміючи, що жінка відволіклася від своїх речей, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, він взяв сумку та пішов з того місця. Далі він поїхав в Івано-Франківськ, пішов додому, відкрив викрадену сумку, де знаходилися мобільний телефон марки «GooglePixel», мобільний телефон марки «Lenovo», блютуз колонка марки GRAND-Х та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 . Через два дні до нього зателефонували працівники Богородчанського відділення поліції, яким він розповів, що викрав жіночу сумку з речами.
Після того, як його викрили, він детально розповів працівникам поліції про крадіжку, повернув викрадені речі, під час спілкування у приміщенні поліції з потерпілою у неї попросив вибачення. Щиро розкаюється у тому, що сталося, не може знайти розумного пояснення своїх дій, просить суворо його не карати. Не оспорює кваліфікацію інкримінованих йому дій, погоджується з тим, щоб не досліджувати докази стосовно фактичних обставин справи, які він не заперечує.
Відповідно до вимог ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому встановлено добровільність та істинність позиції обвинуваченого, а також роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений можливості оспорювати фактичні обставини справи, які не досліджуються судом, в апеляційному порядку.
За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого доведеною, а його дії кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України як крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинену повторно та в умовах воєнного стану, та за ч.3 ст.357 КК України як незаконне заволодіння паспортом. 
При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Відповідно до ст.12 КК України інкриміновані обвинуваченому діяння відносяться до тяжкого злочину та кримінального проступку.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставиною, що обтяжує покарання, є рецидив злочинів.
Суд бере до уваги посередню характеристику обвинуваченого, а також те, що він до затримання працював різноробочим, розлучений, на амбулаторному лікуванні у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Суд зважає на думку потерпілої, яка не має до обвинуваченого претензій матеріального чи морального характеру й просить його суворо не карати.
Суд також враховує досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та рівень його небезпеки для суспільства є високим. 
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 
Беручи до уваги обставини справи, враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає, що йому слід призначити покарання у межах санкції ч.3 ст.357 КК України у виді обмеження волі.
Крім того, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, зважаючи на незначну вартість викраденого майна, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, однак нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.185 КК України. Остаточне покарання обвинуваченому слід призначити відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Таке покарання, на думку суду, буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
В судовому засіданні також встановлено, що ці кримінальні правопорушення ОСОБА_5 вчинено 12 вересня 2025 року, тобто після постановлення щодо нього вироку Богородчанського районного суду від 05 вересня 2025 року, яким він засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді 2 місяців позбавлення волі, але до повного відбуття покарання. Відповідно до довідки Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань № 12» від 18 березня 2026 року № 2/3/4-2227 станом на 18 березня 2026 року ОСОБА_5 повністю відбув вказане покарання. Оскільки ОСОБА_5 на час ухвалення вказаного вироку повністю відбув покарання за попереднім вироком, у суду відсутні підстави застосовувати ст.71 КК України та призначати покарання за сукупністю вироків. Запобіжний захід під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_5  не обирався.
Питання про речові докази суд вирішує в порядку, визначеному ст.100 КПК України.
Згідно з вимогами ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати на залучення експертів. 
Керуючись ст.370, 374 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, ч.3 ст.357 КК України та призначити покарання :
- за ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК УКкраїни, – 3 роки позбавлення волі;
- за ч.3 ст.357 КК України – 1 рік обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Речові докази : мобільний телефон марки «Google» моделі «Pixel 3», мобільний телефон марки «Lenovo», моделі «P2a42», портативну колонку марки «GRAND-X», моделі «BTS-5DB» та паспорт громадянина України № НОМЕР_1 – повернути потерпілій ОСОБА_6 .
Стягнути з ОСОБА_5  в дохід держави 4457,00 грн витрат за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ експертизи від 26.09.2025 року № СЕ-19/109-25/13799-ТВ. 
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Головуючий ОСОБА_1