Справа № 420/2492/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., за участю секретаря судового засідання Грабової Т.П., позивача ОСОБА_1 , представника позивача – Бардука М.В., представника відповідача - військової частини НОМЕР_1 Цисіна Д.В., представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 – не з`явився, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: 
- Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 119 від 10 березня 2025 року в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до військової частини НОМЕР_1 .
- Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби ОСОБА_1 та виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 
09 березня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був затриманий працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 . У той самий день, 09 березня 2025 року позивача було направлено для проходження медичного огляду у військово-лікарській комісії № 2, що функціонує при ІНФОРМАЦІЯ_3 . За результатами медичного огляду його було визнано придатним до проходження військової служби на підставі статей 64-В та 39-В графи ІІ Розкладу хвороб, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 року. Зазначене підтверджується довідкою військово-лікарської комісії № 11/1914 від 9 березня 2025 року. Водночас, фактичний медичний огляд позивача проведений не був. Рішення про його придатність до військової служби носило формальний характер та було прийняте без проведення повноцінного медичного обстеження і без належного дослідження стану здоров`я позивача. Лікарями військово-лікарської комісії не здійснено жодних обов`язкових діагностичних процедур, не зібрано анамнез, не витребувано та не проаналізовано медичну документацію, що унеможливлює об`єктивну оцінку стану здоров`я позивача.
Відповідно до картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_1 від 09 березня 2025 року, жодне з передбачених Положенням № 402 обов`язкових лабораторних аналізів чи інструментальних досліджень проведене не було. У матеріалах відсутні результати лабораторних досліджень, рентгенографії, ЕКГ, серологічних тестів та інших обов`язкових обстежень. 
10 березня 2025 року, після проходження військово-лікарської комісії, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 119 ОСОБА_1 було призвано на військову службу під час мобілізації, в особливий період, та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Оскільки позивачу були відомі лише реквізити наказу про призов, а його примірник у позивача відсутній, 19 січня 2026 року адвокатом було подано адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_5 з метою отримання належним чином засвідченої копії зазначеного наказу. Однак відповідь на адвокатський запит у строки, визначені чинним законодавством, надана не була. 
За наведених обставин, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов ОСОБА_1 , на думку позивача, є протиправним, оскільки він прийнятий за результатами формального проведення військово-лікарської комісії без належного медичного огляду, що позбавляє правових підстав як сам наказ, так і всі похідні від нього управлінські рішення.
Позивач вказав, що жоден із обов`язкових етапів дотриманий не був. Оповіщення позивача про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у спосіб, передбачений чинним законодавством, не здійснювалося. Повістки чи інші належні повідомлення про необхідність прибуття до ТЦК та СП позивачу не вручалися, що унеможливлювало його добровільне та усвідомлене прибуття до відповідного органу. 
За відсутності належного оповіщення етап прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_6 , як це прямо передбачено Порядком № 560, також не відбувся. Натомість позивача було фактично затримано працівниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки та примусово доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Фактичне затримання ОСОБА_1 працівниками ТЦК та СП є незаконним, оскільки воно не передбачене жодною нормою чинного законодавства та грубо порушує встановлений порядок призову резервістів і військовозобов`язаних під час мобілізації.
Відповідачем не здійснювалася перевірка наявності у ОСОБА_1 підстав для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, не витребовувалися відповідні документи та не вчинялися дії, спрямовані на з`ясування таких обставин, що прямо суперечить вимогам Порядку № 560 та принципу належного урядування. 
Таким чином, позивач вважає, що його призов був здійснений із грубим і системним порушенням процедури, визначеної Порядком № 560, без дотримання обов`язкової поетапності дій, що свідчить про протиправність як дій посадових осіб територіального центру комплектування та соціальної підтримки, так і прийнятих за їх результатами управлінських рішень. 
Такі порушення мають істотний характер, оскільки унеможливили реалізацію позивачем його прав та законних інтересів і безпосередньо вплинули на законність призову на військову службу під час мобілізації. 
За таких обставин, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 119 від 10 березня 2025 року в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 було прийнято з істотними порушеннями вимог законодавства, без наявності правових підстав та з ігноруванням обов`язкової процедури призову. 
У зв`язку з цим, позивач вважає, що зазначений наказ є протиправним і підлягає скасуванню в судовому порядку. Оскільки рішення про зарахування ОСОБА_1 до складу військової частини є похідним від наказу територіального центру комплектування та соціальної підтримки, подальше проходження ним військової служби не має жодних правових підстав. Військова частина НОМЕР_1 , у складі якої перебуває позивач, не набула законних повноважень щодо утримання його на військовій службі та включення до списків особового складу.
09.03.2026 року представник відповідача - військової частини НОМЕР_1 подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову, зазначивши таке. 
Солдат ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10 березня 2025 року включений до списків військової частини на підставі поіменного списку ІНФОРМАЦІЯ_1 , який формується на підставі мобілізаційного наказу.
Відповідач-2 (в/ч НОМЕР_1 ) не наділений повноваженнями на перевірку законності мобілізаційного наказу Відповідача-1 (Київського РТЦКтаСП) та дотримання самого процесу мобілізації. Тому зарахування до списків військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 сталось в законний спосіб.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 29 березня 2025 року № 45, за результатами проведеного службового розслідування, встановлено, що солдат ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та не з`являвся на службу без поважних причин. Матеріали відносно солдата ОСОБА_1 по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 направлені до органу досудового розслідування для прийняття процесуального рішення в порядку статті 214 КПК України. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25 квітня 2025 року № 10-РС солдат ОСОБА_1 звільнений з займаної посади та зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 . 
На підставі проведеного службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26 квітня 2025 року № 15-РС військова служба солдата ОСОБА_1 була призупинена.
Також відповідач у заявах по суті справи зазначив, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.04.2025 № 118 призупинено строк військової служби позивача, звільнено його з займаної посади, наказано з 14.04.2025 року не враховувати позивача до чисельності ЗСУ, та з 14.04.2025 року виключено позивача зі списків особового складу частини і направлено документи до ІНФОРМАЦІЯ_7 . Отже, позивач виключений зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 з наведених вище підстав.
19.02.2026 року представник відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує та вважає його необґрунтованим. У відзиві відповідач зазначив таке.
09 березня 2025 року під час проведення уповноваженими представниками ІНФОРМАЦІЯ_5 та територіального органу (підрозділу) поліції визначених Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 на особливий період (далі - Порядок № 560) заходів оповіщення та перевірок в осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі), було виявлено громадянина ОСОБА_1 , який мав при собі військово-обліковий документ, сформований за допомогою мобільного додатку Резерв+ (далі - єВОД). При огляді єВОД, який було надано позивачем на прохання уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_5 , було встановлено, що позивач перебуває в розшуку за порушення правил військового обліку.
У зв`язку з встановленням, що громадянин порушує правила військового обліку, визначені Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 (далі - Правила військового обліку), та Законом України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, старший групи оповіщення запропонував військовозобов`язаному прослідувати до ІНФОРМАЦІЯ_5 для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, уточнення його персональних даних, даних військово-облікового документа з даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів.
09.03.2025 позивачем у встановлений нормами наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, яким затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402) порядок, було пройдено медичний огляд, за результатами якого ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби. Дана обставина підтверджується Довідкою ВЛК № 11/1914.
Відповідач вказав, що у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що позивач скористався правом оскарження довідки ВЛК, відповідно до якої його визнано придатним до проходження військової служби та 10.03.2025 призвано по мобілізації. У позовній заяві представником позивача не наведено жодних фактів протиправної діяльності представників відповідача, факту незаконного утримання. На момент призову на військову службу по мобілізації позивач не мав законних підстав для звільнення від призову на військову службу та підлягав мобілізації на загальних підставах. За викладених обставин, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою від 09.02.2026 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. 
Ухвалою від 11.03.2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника військової частини НОМЕР_1 про закриття провадження у справі в частині позовних вимог.
Ухвалою від 11.03.2026 року повернуто позивачу без розгляду заяву про збільшення позовних вимог від 25.02.2026 року.
Ухвалою від 11.03.2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи № 420/2492/26 в порядку загального позовного провадження. Також відмовлено у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про розгляд справи № 420/2492/26 в порядку загального позовного провадження. Цією ж ухвалою суд ухвалив здійснювати подальший розгляд адміністративної справи № 420/2492/26 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та викликано сторони у судове засідання.
Ухввалою від 26.03.2026 року задоволене клопотання представника позивача про участь позивача у судовому засіданні 09.04.2026 року об 11:00 год. в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою від 09.04.2026 року задоволене клопотання представника позивача про його участь у судовому засіданні 09.04.2026 року об 11:00 год. в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
У судове засідання, призначене на 09.04.2026 року об 11:00 годині, з`явилися позивач (в режимі відеоконференції), представник позивача (в режимі відеоконференції) та представник відповідача - військової частини НОМЕР_1 . 
Представник відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. 
Відповідно до п.2 ч.3 ст.205 КАС України суд ухвалив про розгляд справи за відсутності представника ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У судовому засіданні 09.04.2026 року позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю з викладених у позові підстав, просили позов задовольнити.
Представник відповідача - військової частини НОМЕР_1 під час судового розгляду справи проти задоволення позову заперечував, вважав позов необґрунтованим з підстав, викладених у відзиві. 
Заслухавши вступне слово позивача, представника позивача, представника відповідача -військової частини НОМЕР_1 , дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено, що 09 березня 2025 року під час проведення уповноваженими представниками ІНФОРМАЦІЯ_7 та територіального органу (підрозділу) поліції визначених Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, заходів оповіщення та перевірок в осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі), було виявлено громадянина ОСОБА_1 , який мав при собі військово-обліковий документ, сформований за допомогою мобільного додатку Резерв+ (далі - єВОД). При огляді єВОД, який було надано позивачем на прохання уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_5 , було встановлено, що позивач перебуває в розшуку за порушення правил військового обліку. Наявність у єВОД позивача відомостей про порушення правил військового обліку підтверджується наданим представником ІНФОРМАЦІЯ_7 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (а.с.52). 
У зв`язку з вказаними обставинами позивача було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_7 для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів.
09.03.2025 позивачем було пройдено медичний огляд, за результатами якого ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби. Дана обставина підтверджується Довідкою ВЛК № 11/1914 від 09.03.2025 (а.с.51).
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 (з адміністративно-господарської діяльності) від 10.03.2025 року № 119 ОСОБА_1 , 1991 р.н., призвано 10.03.2025 року на військову службу за мобілізацією та направлено до військової частини НОМЕР_1 (а.с.50).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10 березня 2025 року № 70 солдат ОСОБА_1 з 10.03.2025 року зарахований до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення. Підставою видання цього наказу є поіменний список ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.03.2025, який формується на підставі мобілізаційного наказу (а.с.34).
Як зазначає відповідач, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 29 березня 2025 року № 45 за результатами проведеного службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та не з`являвся на службу без поважних причин. Матеріали відносно солдата ОСОБА_1 по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 направлені до органу досудового розслідування для прийняття процесуального рішення в порядку статті 214 УПК України. Факт самовільного залишення військової частини позивач у судовому засіданні не заперечував, зазначивши, що з квітня 2025 року до даного часу перебуває на амбулаторному лікуванні у різних медзакладах, однак направлення від начальника медичної частини НОМЕР_1 до лікувального закладу не отримував.
Також судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.03.2025 року № 85 позивачу призупинено виплату грошового забезпечення у зв`язку з самовільним залишенням військової частини (а.с.34 зв. бік).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 04 квітня 2025 року № 10-РС солдат ОСОБА_1 звільнений з займаної посади та зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , з 25.03.2025 року (а.с.35). 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 26 квітня 2025 року № 15-РС військова служба солдата ОСОБА_1 призупинена з 14 квітня 2025 року (а.с.35 зв. бік).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.04.2025 № 118 призупинено строк військової служби позивача, звільнено його з займаної посади, наказано з 14.04.2025 року не враховувати позивача до чисельності ЗСУ, та з 14.04.2025 року виключено позивача зі списків особового складу частини і направлено документи до ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.36).
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжено до сьогоднішнього дня. Одночасно із введенням воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 (далі Указ № 65/2022), затвердженого Законом України від 03 березня 2022 року №2105-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом (строк проведення загальної мобілізації продовжено з 25 травня 2022 року на 90 діб згідно з Указом Президента № 342/2022 від 17 травня 2022 року, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2264-IX, а надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня). Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
Із початком широкомасштабної військової агресії РФ фундаментальні національні інтереси, які полягають у збереженні суверенітету, територіальної цілісності і незалежності, що є засадничими умовами реалізації права українського народу на самовизначення та збереження держави Україна, викликали потребу у невідкладній повній мобілізації оборонних ресурсів для забезпечення відсічі агресору, в тому числі громадян України, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації або можуть бути залучені в умовах воєнного стану до суспільно корисних робіт. 
Частиною другою статті 17 Закону України “Про оборону України” передбачено, що громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі також - Закон № 2232-ХІІ). 
Відповідно до статті 3 Закону № 2232-ХІІ правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України “Про оборону України”, “Про Збройні Сили України”, “Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію”, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
Частинами першою, п`ятою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. 
Згідно з частиною третьою статті 1 Закону № 2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частинами сьомою – дев`ятою статті 1 Закону № 2232-ХІІ установлено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). 
Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджується Кабінетом Міністрів України. 
За змістом статті 1 Закону № 3543-ХІІ, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Цією ж статтею визначено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно із частинами 1, 4 статті 3, частин 1, 2, 5, 8, 9 статті 4 Закону № 3543-ХІІ мобілізаційна підготовка та мобілізація є складовими частинами комплексу заходів, які здійснюються з метою забезпечення оборони держави, за винятком цільової мобілізації. Зміст мобілізації становить, зокрема: переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. З моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється. Загальне керівництво у сфері мобілізаційної підготовки і мобілізації держави здійснюється Президентом України; організаційне керівництво мобілізаційною підготовкою і мобілізацією в Україні - Кабінетом Міністрів України; координація діяльності органів виконавчої влади з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації здійснюється Радою національної безпеки і оборони України.
Безпосереднє керівництво щодо реалізації заходів з мобілізаційної підготовки і мобілізації здійснюється в центральних органах виконавчої влади, інших державних органах їх керівниками, а в Збройних Силах України, інших військових формуваннях центральними органами управління відповідних військових формувань.
Організація безпосередньої реалізації заходів з мобілізаційної підготовки та мобілізації на відповідній території чи сприяння їх виконанню здійснюється Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад. 
Статтею 22 Закону № 3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. У тому числі, громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період. 
Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). 
Згідно з пунктом 1 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 “Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки”, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). 
Пунктами 2, 3 зазначеного Положення установлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки очолюють керівники, які організовують діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. 
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються оперативному командуванню, в зоні відповідальності якого вони перебувають згідно з військово-адміністративним поділом території України. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.
Пунктами, 8, 9, 10, 11 цього ж Положення визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, у виконанні завдань з підготовки та ведення територіальної оборони, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; забезпечують захист цілісності бази Реєстру, його апаратного та програмного забезпечення, достовірності даних Реєстру, захист від несанкціонованого доступу, незаконного використання, копіювання, спотворення, знищення даних Реєстру, безпеку персональних даних відповідно до Законів України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів”, “Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах”, “Про захист персональних даних” та міжнародних договорів у сфері захисту інформації, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; взаємодіють з місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування з питань військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; взаємодіють з місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування та беруть участь у здійсненні контролю за підготовкою підприємств до виконання мобілізаційних завдань (замовлень) щодо задоволення в особливий період потреб Збройних Сил, інших військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецзв`язку, зокрема з питань оповіщення та збору військовозобов`язаних та резервістів, виділення необхідних споруд та об`єктів інфраструктури, утримання запасу матеріально-технічних ресурсів, постачання техніки на збірні пункти та до військових частин, розгортання спеціальних формувань, призначених для передачі до складу Збройних Сил та інших військових формувань під час мобілізації, виконання інших завдань згідно з мобілізаційними планами, тощо.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, крім виконання функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: координують та здійснюють контроль за діяльністю підпорядкованих територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, контролюють дотримання ними вимог законодавства, виконання наказів і директив Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, наказів і директив Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил та інших органів військового управління; здійснюють формування команд поповнення та їх відправлення із збірних пунктів територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки областей до військових частин.
Надаючи правову оцінку твердженням позивача про неналежний та формальний медичний огляд позивача, щодо довідки ВЛК, відповідно до якої позивача визнано придатним до військової служби, необхідно зазначити, що Верховний Суд у постанові від 13 червня 2018 року у справі №806/526/16 зауважив, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі. 
Також згідно висновків Верховного Суду, наведених у постанові Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №810/5009/18, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду. 
Питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу. 
Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки як попередньо зазначалося, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд в межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визнання позивача таким, що придатний до військової служби у мирний час. 
Пунктом 2.4.5 розділу І Положення №402 визначено, що ВЛК регіону має право: приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК. 
У разі незгоди з рішенням ВЛК регіону таке рішення може бути оскаржено до ЦВЛК. Згідно п. 2.3 розділу І Положення № 402, на Центральну військово-лікарську комісію покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також: розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України.
Центральна військово-лікарська комісія має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України. 
У даному випадку в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що позивач скористався правом оскарження довідки ВЛК, відповідно до якої його визнано придатним до проходження військової служби та 10.03.2025 призвано по мобілізації.
Не є оскарження рішення ВЛК і предметом спору в даній справі. 
Позивачем не надано до суду жодного доказу протиправних дій працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 , про які позивач зазначає як одну з підстав позовних вимог. Натомість, відповідачем надано суду витяг з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо позивача, згідно якого позивачем порушено правила військового обліку, що стало підставою для його запрошення до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Також суд бере до уваги доводи відповідача, що на момент призову на військову службу по мобілізації позивач не мав законних підстав для звільнення від призову на військову службу (відстрочки від призову) та підлягав мобілізації на загальних підставах.
За викладених обставин, суд доходить висновку, що наказ ІНФОРМАЦІЯ_7 (з адміністративно-господарської діяльності) від 10.03.2025 року № 119 про призов позивача ОСОБА_1 з 10.03.2025 року на військову службу за мобілізацією та направлення до військової частини НОМЕР_1 – є законними та обгрунтованим, прийнятим відповідачем у межах повноважень, а також цей наказ відповідає іншим вимогам, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України, як то: прийнятий з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 05.02.2025 року у справі № 160/2592/23, в якій Верховний Суд зазначив, що позовна вимога про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби не відповідає суті порушеного права позивача, а задоволення цієї вимоги не призведе до поновлення такого права, а тому висновки судів обох інстанцій про задоволення позовних вимог у цій частині є помилковими.
Верховний Суд зазначив, що у контексті вказаного варто наголосити, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
Аналогічно проведення медичного огляду ОСОБА_1 військово-лікарською комісією в порядку, визначеному Положення №402, також не впливатиме на відновлення порушеного права позивача в контексті порушеної процедури призову позивача на військову службу, яка є, власне, предметом спору в цій справі.
Отже, враховуючи відповідно до припсів ч.5 ст.242 КАС України наведені висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача як щодо скасування наказу про його призов на військову службу, так і щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення позивача від проходження військової служби та виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Окремо суд звертає увагу на ту обставину, що як встановлено судом вище, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.04.2025 № 118, серед іншого, позивача з 14.04.2025 року виключено зі списків особового складу частини і направлено документи до ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Отже, наразі позивач не перебуває у списках військової частини НОМЕР_1 , що унеможливлює його «повторне» виключення зі списків особового складу частини.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 вказаної статті передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, і в позові йому слід відмовити. 
Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 262, 293 КАС України, суд, 

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 119 від 10 березня 2025 року в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби ОСОБА_1 та виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів