ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/2494/24  Номер провадження 22-ц/814/816/26	Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н. С.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючої судді: Чумак О.В.
суддів: Лобова О.А., Панченка О.О., 
за участю секретаря Галушко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2025 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участі третіх осіб: ОСОБА_3 та Служби у справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про позбавлення батьківських прав, 

В С Т А Н О В И Л А:

У листопада 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 за участі третіх осіб: ОСОБА_3 та Служби у справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позову вказував, що вона є дочкою ОСОБА_1 14 квітня 2010 року шлюб між її батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був розірваний. Після розлучення батьків вона залишилася проживати з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач неналежно виконує батьківські обов`язки. Він не цікавиться її життям, станом здоров`я, успіхами, фізичним та духовним розвитком, навчанням, не надає матеріальної допомоги.
Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно себе, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участі третіх осіб ОСОБА_3 та Служби у справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про позбавлення батьківських прав задоволено повністю.
Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Не погодившись з цим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, не встановлення всіх обставин справи. Вважає, що суд першої інстанції повинен був відмовити у відкритті провадження по справі, або за результатами розгляду справи закрити провадження, оскільки вже вирішувався тотожний спір. При цьому оскаржуване рішення фактично є повторенням рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 24 січня 2024 року, яке скасовано судом апеляційної інстанції. Зазначає, що суд обґрунтовував своє рішення неправдивими відомостями і спотвореною інформацію. Так, після розірвання шлюбу він з позивачкою та її матір`ю продовжували проживати в одному помешканні та не знаходився осторонь від виховання та матеріального утримання доньки. Звертає увагу на відсутність свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками та факт заперечення проти позбавлення його батьківських прав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та третьої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 є батьком неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася під час шлюбу відповідача з третьою особою - ОСОБА_3 , що доводиться копіями свідоцтв про шлюб відповідача і третьої особи Серія НОМЕР_2 , про розірвання шлюбу відповідача і третьої особи Серія НОМЕР_3 , про шлюб третьої особи Серія НОМЕР_4 про шлюб третьої особи Серія НОМЕР_5 .
Після розірвання шлюбу батьків, малолітня донька відповідача - ОСОБА_2 залишилася проживати з матір`ю ОСОБА_3 .
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 17.03.2010 року і до досягнення дитиною повноліття.
Постановою старшого державного виконавця Хоролського ВДВС Хорольського РУЮ Барановської С.М. від 08 червня 2010 року, на підставі виконавчого листа від 31.03.2010, виданого Хорольським районним судом Полтавської області у справі №2-239, було відкрито виконавче провадження НОМЕР_6 щодо примусового стягнення аліментів на утримання дитини.
З довідки Хорольського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №24.12-37/25528 від 02.10.2024 вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів станом на вересень 2024 року становить 76910,94 грн. 
З довідки ВСП «Хорольський агропромисловий фаховий коледж ПДАУ» від 18.02.2025 №01/11-111 слідує, що в анкетних даних студентки ОСОБА_2 вказано вітчима ОСОБА_6 , а про батька дитини - відповідача по справі ОСОБА_1 відсутня інформація. За час навчання дитини в коледжі ОСОБА_1 жодного разу не поцікавився життям, навчанням та стосунками в студентському колективі своєї доньки. Із завідувачем відділення, викладачами та куратором він не контактує. Навчання і вихованням ОСОБА_2 займається її мама ОСОБА_3 , яка приймає активну участь в студентському житті доньки.
З довідки КНП «Хорольський центр ПМСД» від 06.02.2025 №40 слідує, що ОСОБА_1 стосовно стану здоров`я своєї дитини ОСОБА_2 не звертався.
10.10.2024 року службою у справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради спільно з центром соціальних служб Хорольської міської ради було здійснено виїзд за місцем проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , 2007 р.н. Під час обстеження було встановлено, що для дитини створено необхідні умови для повноцінного розвитку та виховання. ОСОБА_7 має окреме спальне місце, місце для навчання та відпочинку. Дівчинка забезпечена сезонним одягом та взуттям, які відповідають віку, повноцінним харчуванням, канцелярським приладдям та навчальними посібниками, гаджетами, засобами гігієни і т. ін. 
З висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області «Про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , 1986 року народження по відношенню до неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » слідує, що дитина - позивач по справі ОСОБА_2 проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 та повністю перебуває на її утриманні. З моменту розірвання шлюбу батько дитини, ОСОБА_1 участі у вихованні доньки не бере, матеріально не допомагає.
У висновку вказано, що відповідно до характеристики, наданої Мусіївським старостинським округом №15.09-12/01 від 10.01.2025 року, громадянин ОСОБА_1 офіційно ніде не працює, зайнятий в особистому селянському господарстві.
У висновку вказано, що відповідно до листа ВСП «Хорольський агропромисловий фаховий коледж ПДАУ» від 07.01.2025 року №01-11/06, ОСОБА_1 - рідний батько ОСОБА_2 , 2007 р.н. за час навчання дитини в коледжі жодного разу не поцікавився життям, навчанням та стосунками в студентському колективі своєї доньки, із педагогами не контактує. Навчання і вихованням ОСОБА_2 займається її мама ОСОБА_3 .
У висновку вказано, що відповідно до інформації від 14.01.2025 №10, наданої КНП «Хорольський центр ПМСД», стосовно стану здоров`я дитини ОСОБА_2 зверталась лише мати ОСОБА_3 .
Враховуючи вищевказане, а також те, що батько неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до його неповнолітньої дочки.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, так як вихованням та утриманням неповнолітньої дитини не займається, не проживає та не спілкується з нею, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не створює належні умови для розвитку її природних здібностей, не готує її до самостійного життя та праці, тобто фактично втратив інтерес до дитини.

Однак дослідивши всі обставини справи колегія суддів не може в повній мірі погодитися з даними висновками виходячи з наступного.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.
За положенням частини 6 статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року).
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (див. постанову Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц).
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 358/689/22 (провадження №61-13923св23)).
ОСОБА_2 в обґрунтування підстав для позбавлення відповідача батьківських прав посилається на те, що останній не цікавиться її життям, станом здоров`я, успіхами, фізичним та духовним розвитком, навчанням, не надає матеріальної допомоги.
Однак, при розгляді справи судом першої інстанції, а також при оскарженні судового рішення ОСОБА_1 зазначає, що після розірвання шлюбу він з позивачкою та її матір`ю продовжували проживати в одному будинку. Після розлучення він надавав матеріальну допомогу дочці, в межах своїх можливостей, оскільки є інвалідом ІІІ групи та не працевлаштований. Крім того, зазначає, що любить дочку, спілкується з нею, цікавиться її життям та інтересами, у них не було жодних конфліктів. Звертає увагу суду на те, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав.
При оцінці обставин справи, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 регулярно сплачував аліменти, але у меншому розмірі, аніж встановлено судовим рішенням. Тобто він свідомо не ухилявся від виконання своїх обов`язків щодо матеріального утримання доньки. Тоді як сам факт наявності заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для позбавлення батьківських прав.
Також, при дослідження наданих позивачем довідок з навчального закладу колегія суддів звертає увагу на вік дитини, а саме, що на момент звернення з позовом та надання довідок їй було 17 років. У вказаному віці діти вже є достатньо дорослими для самостійного забезпечення організації навчального процесу, та потребують менше уваги та допомоги батьків. За вказаних обставин зазначена довідка не може бути достатнім доказом неналежного виконання батьком своїх батьківських обов`язків.
Надаючи оцінку довідці з медичного закладу, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачем не вказано про наявність у неї жодних хронічних хвороб чи проблем зі здоров`ям, які б передбачали необхідність постійного лікування та консультацій лікаря, що у свою чергу передбачало б обов`язок та необхідність батьків звертатися до медичного закладу, з питанням щодо стану здоров`я та лікування дитини. Тоді як дочка проживає з матір`ю, а довідка з медичного закладу свідчить лише про те, що відповідач не звертався до медичного закладу про отримання інформації щодо стану здоров`я дочки.
У свою чергу, демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Отже, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.
Позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам стосовно дітей на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. 

Аналізуючи обставини справи в їх сукупності, беручи до уваги характер спірних правовідносин, відсутність доказів умисної поведінки відповідача щодо невиконання батьківських обов`язків, а також найкраще забезпечення прав дитини, колегія суддів вважає передчасними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2025 року- скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участі третіх осіб: ОСОБА_3 та Служби у справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя   О.В. Чумак

Судді   О.А. Лобов

О.О. Панченко