Справа № 522/1617/26
Провадження № 2-о/496/121/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого судді – Пендюри Л.О. 
за участю секретаря – Сурженко К.І. 
представника заявника – ОСОБА_1 
заінтересованої особи – ОСОБА_2 
представника заінтересованої особи – ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за заявою ОСОБА_4 , заінтересована особа – ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, 
УСТАНОВИВ:
Заявник ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою і просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 14.09.2006 року, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на строк шість місяців, а саме до 05.08.2026 року, яким визначити наступні обмеження її прав, а саме: 
1)заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 14.09.2006 року, наближатися ближче ніж 50 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування його ( ОСОБА_4 ) або малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
2)заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 14.09.2006 року, особисто і через третіх осіб розшукувати його ( ОСОБА_4 ) та малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх та у будь-який спосіб спілкуватися з ними.
Свою заяву обґрунтовує тим, що в 2014 році він познайомився із ОСОБА_2 . Вони стали спільно проживати, підтримуючи фактичні шлюбні відносини. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась донька ОСОБА_5 . Наприкінці літа 2025 року він звернув увагу на зміну поведінки ОСОБА_2 , яка стала агресивною, дратівливою та неуважною відносно доньки. Донька стала скаржитися йому на мати, розповідала, що та почала її бити, погрожувати карами, а також відмовляти у простих побутових питання, як то накормити тощо. Він декілька разів говорив з ОСОБА_2 з цього приводу, проте остання все заперечила, пояснюючи це фантазіями дитини. Також, восени 2025 року йому стало відомо, що ОСОБА_2 , використовуючи воєнний стан та спрощену процедуру, має намір виїхати з донькою на довготривалий термін до Швеції. Під час розмови з донькою, остання повідомила його, що не бажає нікуди їхати та розповіла, що мати погано до неї ставиться, б`є її, а тому просила не віддавати її матері. Бажаючи захистити дитину, 16.12.2025 року біля 21 год 00 хв. він приїхав за місцем мешкання ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 , де, перебуваючи у приміщенні будинку, повідомив, що донька не поїде за кордон, це рішення дитини, яке він підтримує, як батько, і що вона буде перебувати з ним та бабусею, він усім її забезпечить. Тоді ж ОСОБА_2 вчинила скандал, кинулась на нього у бійку з ножем, викликала поліцію та повідомила, що він вкрав у неї дитину. Для того, щоб з`ясувати, який вплив на психіку та яке насильство завдала ОСОБА_2 дитині, він звернувся до ювенальної поліції, а 07.01.2026 року його з дитиною запросили на опитування до психолога у центр проекту «Барнахус», розташований в АДРЕСА_3 . У вказаний день він разом з донькою приїхав за вказаною адресою. Несподівано до них назустріч вийшла ОСОБА_2 , яка стала кричати про те, що він вкрав у неї дитину, просити допомоги у перехожих, намагалась схопити доньку, яка заховалась за ним, подряпала своїми нігтями його обличчя та руки і насамкінець розпилила перцевий балончик йому та дитині в обличчя. Спасаючи дитину, він вирвався від ОСОБА_2 та разом з дитиною поїхав звідти. Далі він промив очі собі та дитині, та звернувся за медичною допомогою до офтальмологічного медичного центру, розташованого по АДРЕСА_2 , а потім до «Інституту очних хвороб ім. В.П. Філатова». Відповідно до довідки «Багатопрофільного медичного центру мікрургії ока» від 07.01.2026 року у нього діагностовано «хімічний опік кон`юктиви та роговиці 1 ст.» Згідно з медичним висновком ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук» від 07.01.2026 року, у дитини ОСОБА_5 , 2018 року народження, діагностовано «змішаний астигматизм. Хімічний опік шкіри, кон`юктиви, повік». За результатами проведеного 09.01.2026 року у період часу з 10:00 по 10:45 опитування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для з`ясування можливих фактів домашнього насильства по відношенню до неї з боку рідної матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23.01.2026 року психологом надано висновок, відповідно до якого «можна стверджувати, що з боку матері, ОСОБА_2 , до неї застосовуються дії психологічного та фізичного насильства та нанесенню дитині психологічної шкоди. 22.12.2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до нього про визначення місця проживання дитини, відібрання малолітньої дитини та стягнення аліментів. При цьому, зі свого боку ОСОБА_2 , незважаючи на зазначені ним факти вчиненого нею домашнього насильства по відношенню до їх доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що також встановлено висновком психолога від 23.01.2026 року, та відсутність рішення по суті її позовних вимог, продовжує активні дії з відібрання у нього дитини, спричиняючи таким чином ще більшої психологічної травми доньці. Таким чином він вважає, що дитина ОСОБА_5 є особою, яка потерпає від домашнього насильства з боку матері, а тому, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту своєї дитини від спроб продовження домашнього насильства щодо неї з боку матері, до останньої слід застосувати обмежувальний припис на строк 6 місяців, що обумовлено ймовірним триванням розгляду справи у суді про визначення місця проживання дитини. 
Представник заявника ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву про видачу обмежувального припису підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в заяві. 
Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні просила відмовити ОСОБА_4 у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. При цьому пояснила, під час спільного проживання з ОСОБА_4 , останній систематично вчиняв відносно неї психологічне та фізичне насильство, принижував її, ображав нецензурною лайкою. Донька неодноразово була свідком цього. Усе, що вказано в заяві ОСОБА_4 , не відповідає дійсності. Вона пропонувала заявнику вирішити питання щодо місця проживання дитини без суду, але він їй погрожує вбивством. 07.01.2026 року вона дійсно застосувала газовий балончик відносно ОСОБА_4 , оскільки він вдарив її у груди, а дитина була поряд. 
Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити ОСОБА_4 у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису з підстав, викладених у письмову поясненні. 
Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що заява ОСОБА_4 задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
В судовому засіданні установлено, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 . 
11.12.2025 року заявник звернувся до ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області із заявою про вжиття заходів до ОСОБА_2 , яка неналежним чином виконує батьківські обов`язки відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується листом № 3139-2026 від 05.01.2026 року.
На підставі вказаної заяви, ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області звернулося до Центру соціальних служб Одеської міської ради з проханням опитати малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рамках проекту «Барнахус» та надати висновок бесіди, про що свідчить лист № 1092-2026 від 02.01.2026 року.
Відповідно до висновку психолога за результатами опитування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 23.01.2026 року за результатами проведеного опитування ОСОБА_6 можна стверджувати, що з боку матері, ОСОБА_2 , до неї застосовуються дії психологічного та фізичного насильства та нанесення дитині психологічної шкоди. 
28.01.2026 року заявник вдруге звернувся до ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області із заявою, в якій просив прийняти заходи правового характеру до ОСОБА_2 , яка 07.01.2026 року приблизно об 11 год 50 хв., знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 нанесла йому тілесні ушкодження. Цього ж дня уповноваженою особою вказані відомості були внесені в ЄРДР, відкрито кримінальне провадження № 12026164480000049 з правовою кваліфікацією: ст. 125 ч. 1 КК України.
У заяві про видачу обмежувального припису заявник стверджує, що 07.01.2026 року ОСОБА_2 застосувала відносно нього та дитини перцевий балончик, в результаті чого він та донька отримали хімічні опіки шкіри обличчя та очей, у зв`язку з чим змушені були звернутись за медичною допомогою до медичних закладів. В судовому засіданні ОСОБА_2 , не заперечуючи цього факту, пояснила, що застосувала балончик лише відносно заявника і лише після того, як він вдарив її у груди та область голови.
На підтвердження своїх доводів ОСОБА_2 надала суду витяг з ЄРДР від 13.01.2026 року, з якого вбачається, що 12.01.2026 року ОСОБА_2 звернулась до ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області із заявою про те, що 07.01.2026 року у період часу з 11:00 год по 12:00 год за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_4 на ґрунті особистих неприязних відносин спричинив їй тілесні ушкодження, а саме ЗЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин. Наступного дня уповноваженою особою вказані відомості були внесені в ЄРДР, відкрито кримінальне провадження № 12026164480000019 з правовою кваліфікацією: ст. 125 ч. 1 КК України.
Окрім того, 04.03.2026 року уповноваженою особою ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 25.02.2026 року у справі № 947/7722/26 до ЄРДР були внесені відомості за заявою ОСОБА_2 щодо незаконних дій психолога відділення центру захисту та соціально-психологічної підтримки у процесі слідства та правосуддя дітей, які постраждали та стали свідками насильства, модель «Барнахус» ОСОБА_7 , які виразилися в опитуванні малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та складанні відповідного висновку, відкрито кримінальне провадження № 42026163010000017 з правовою кваліфікацією: ст. 365-2 ч. 1 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР.
Станом на теперішній час на розгляді у Біляївському районному суді Одеської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа – Служба у справах дітей Біляївської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю, відібрання дитини у батька та повернення матері та стягнення аліментів на утримання дитини. В межах розгляду вказаної цивільної справи за заявою представника позивачки ОСОБА_2 – адвоката Миколюка А.П. 06.01.2026 року судом була постановлена ухвала про забезпечення позову, якою зобов`язано ОСОБА_4 надати до суду в продовж 5 днів дійсну адресу знаходження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також забезпечувати побачення та спілкування (контакт) дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожної п`ятниці з 15:00 год із залишенням дитини на ніч (за адресою проживання позивача) до 19:00 год неділі, для проведення спільних зустрічей (контактів) з мамою без участі інших осіб, починаючи з наступної п`ятниці з дати постановлення ухвали до ухвалення остаточного рішення у справі.
Вказана ухвала ОСОБА_2 пред`явлена до Приморського ВДВС у м. Одесі ОМУМЮУ для примусового виконання, головним державним виконавцем відкрито виконавчі провадження № 80257015 та № 80257075, що підтверджується інформацією про виконавчі провадження від 03.03.2026 року. 
Із наданих ОСОБА_2 відповідей на адвокатські запити № 01-20/44 від 29.01.2026 року, № 01-20/66 від 13.02.2026 року вбачається, що малолітня ОСОБА_5 , 09.10.2018 року, яка є ученицею 1-В класу Одеського ліцею № 81 Одеської міської ради, з 12.01.2026 року не відвідує заклад освіти за заявою батька ОСОБА_4 . Станом на 13.02.2026 року, зі слів батька, ОСОБА_5 не відвідує заклад за станом здоров`я. ОСОБА_5 останній раз була на заняттях 24.12.2025 року.
Відповідно до характеристики Одеського ліцею № 81 Одеської міської ради на ОСОБА_5 , 2018 року народження, ученицю 1-В класу, остання за час навчання зарекомендувала себе старанною, сумлінною та дисциплінованою ученицею. ОСОБА_8 читає, на уроках уважна, намагається правильно і охайно виконувати письмові роботи. Дівчинка стримана, врівноважена, толерантна, ввічлива та доброзичлива, щира та чесна. Учениця комунікативна. З однолітками підтримує дружні стосунки, з повагою ставиться до однокласників та вчителів. Фізичний розвиток відповідає віковим нормам. Вихована, охайна, має сформовані навички самообслуговування. Батьки приділяють належну увагу вихованню і навчанню дитини.
Згідно з відповіддю на адвокатський запит № 18/1 від 27.01.2026 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка з вересня 2022 року є спортсменкою (вихованкою) Спеціалізованої дитячо-юнацької школи олімпійського резерву з фігурного катання на ковзанах «Крижинка», з 25.12.2025 року не відвідує заняття. 
Відповідно до відповідей на адвокатські запити № 04/01-493 від 09.02.2026 року та № 01-31-82 від 13.02.2026 року 09.01.2026 року за листом ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області від 02.01.2026 року (758062) № 1092-2026 психологом ОСОБА_9 , яка є членом Національної психологічної асоціації України, психологом-консультантом, психологом-консультантом по роботі з дітьми, психологом, залученим до кримінальних проваджень за участю малолітніх, неповнолітніх дітей, було проведено опитування малолітньої ОСОБА_6 , а 10.02.2026 року за електронним направленням 7796-1338-7640-4057, виданим лікарем-педіатром приватної клініки ОСОБА_10 , дитячим лікарем-неврологом КНП «Дитяча міська поліклініка № 4» ОМР ОСОБА_11 була проведена онлайн-консультація дитини ОСОБА_5 .
Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а п. 3 ч. 1 ст. 350-4 вказаного Кодексу встановлено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
За таких обставин положеннями чинного ЦПК України чітко зазначено, що звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявник повинен надати суду докази, що підтверджують необхідність видачі судом обмежувального припису. Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки неможливості надання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суд має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.
Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.02.2021 року у постанові по справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20) зазначив, що оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
Як вказано у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2023 року по справі № 676/265/23 (провадження № 61-9498св23), домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.06.2022 року у справі № 216/4309/21 (провадження № 61-1199св22), вказано, що докази, що додають до заяви, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді – психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. В якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства.
За змістом частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Судом установлено та сторонами не оспорюється, що малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із заявником. З цього приводу між сторонами склалися неприязні стосунки. Обидві сторони визнають, що конфліктують між собою і місце проживання дитини та участь у її вихованні стала для них визначальним у цій боротьбі. Наразі між сторонами існує спір стосовно визначення місця проживання їх спільної малолітньої доньки (справа № 496/8461/25), який регулюється нормами СК України і не може бути вирішений шляхом застосування визначених заявником заходів обмежувального припису.
Саме лише звернення заявника до правоохоронних органів не підтверджує факт вчинення саме домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, що узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 09.06.2022 року у справі №216/4309/21 та від 16.11.2022 року у справі № 214/4179/221, згідно з якою самі по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства. Тим паче, що друга сторона також звернулась із заявою про фізичне насильство щодо неї.
У даній справі заявник вважає себе та доньку особами, які постраждали від домашнього насильства. Застосування припису стосується ОСОБА_2 , матері дитини, яку він вважає кривдником.
Проте, заявник не надав суду належних та достатніх доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно нього та малолітньої доньки.
В матеріалах справи немає відомостей щодо притягнення ОСОБА_2 , в т.ч. за заявами ОСОБА_4 , до будь-якого виду юридичної відповідальності.
Висновок психолога від 23.01.2026 року не є беззаперечним доказом вчинення домашнього насильства і не може бути підставою для видачі обмежувального припису. Додані до заяви матеріали засвідчують наявність конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , підґрунтям якого є неможливість вирішити мирним шляхом питання визначення місця проживання дитини, проте зазначене у своїй сукупності не підтверджує факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно заявника та малолітньої ОСОБА_5 , за яке необхідно застосовувати заходи тимчасового обмеження прав кривдника та покладати на нього обов`язки, передбачені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
При розгляді даної справи суд також виходить із того, що наявність між сторонами неприязних відносин не може саме по собі розцінюватись як насильство в сім`ї, що не суперечить висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 753/23624/18 та від 12.03.2020 року у справі № 159/4550/19.
Суд також приймає до уваги те, що застосування визначених заявником заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покладення на неї заборон, про застосування яких просить заявник, фактично призведе до порушення визначених Сімейним кодексом України її прав на спілкування з донькою, що є неприпустимим.
Враховуючи наведене, за відсутності достатніх, належних та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства ОСОБА_2 відносно заявника та малолітньої доньки, настання наслідків його вчинення, що надавало б правову підставу для видачі обмежувального припису, суд дійшов до висновку, що в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 350-1, 350-2, 350-4, 350-5, 350-6 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашнього насильству», суд 
УХВАЛИВ:
Відмовити ОСОБА_4 , заінтересована особа – ОСОБА_2 , у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. 
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести за рахунок держави.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.
Повний текст рішення складено 11.03.2026 року.

Суддя Л.О. Пендюра