єдиний унікальний номер справи 531/29/26
номер провадження 2/531/414/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2026 року м. Карлівка 

Карлівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого – судді Попова М.С.,
за участю секретаря – Клименко Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Карлівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Карлівської міської ради, за участю третьої особи: ОСОБА_3 , про поділ спільного часткового об`єкта нерухомості в натурі, 

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду із позовною заявою, у якій просять поділити в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 , з припиненням права спільної часткової власності, та виділити у власність: 1) ОСОБА_2 – житловий будинок АДРЕСА_1 (ідентифікатор об`єкта нерухомого майна: 01.3513955.4946019.20251029.26.0000.51); 2) ОСОБА_1 – житловий будинок АДРЕСА_1 (ідентифікатор об`єкта нерухомого майна: 01.2513942.4945997.20251112.74.0000.08).
09 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» представником позивачів адвокатом Левошко Л.С. подано заяву про зміну предмету позову, у якій просить поділити в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 , з припиненням права спільної часткової власності, та виділити у власність: 1) ОСОБА_2 – житловий будинок АДРЕСА_1 (ідентифікатор об`єкта нерухомого майна: 01.3513955.4946019.20251029.26.0000.51); 2) ОСОБА_1 – житловий будинок АДРЕСА_1 (ідентифікатор об`єкта нерухомого майна: 01.2513942.4945997.20251112.74.0000.08).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 . Вищезазначений житловий будинок належить нам на праві спільної часткової власності (по 1/3 частині кожній). ОСОБА_4 1/3 частина вищезазначеного майна належить на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Пусан Т.В. (в реєстрі №160) та зареєстрованого 05.02.2010 р. ПП ПБТІ «Інвентаризатор» в книзі №26 (№ запису 3486). ОСОБА_1 1/3 частина даного житлового будинку належить на підставі договору дарування від 31.05.2001 р., посвідченого приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Шубою А.Ф. (по реєстру №1304) та зареєстрованого 08.06.2001 р. БТІ в реєстровій книзі №26 (№ запису 3486). Проте, третя особа по справі, ОСОБА_3 , придбала 14.07.2011 р. згідно договору купівлі-продажу житло, яке на дату придбання вже мало статус квартири АДРЕСА_2 . Позивачам не було відомо про зміну статусу житла з 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на квартиру АДРЕСА_3 попередньою власницею (власниками). Квартира ОСОБА_3 в минулому також мала статус 1/3 частини житлового будинку, що підтверджується технічним паспортом станом на 24.04.1991 р. Тобто, житловий будинок по АДРЕСА_1 в минулому перебував у спільній частковій власності трьох співвласників, які мали кожен окремий вхід в своє житло. Позивачам невідомі обставини та період часу, коли співвласник житлового будинку змінив статус житла з «житлового будинку» на «квартиру». Більше того, в разі нотаріального виділення частки будівлі в натурі в окрему одиницю, в обов`язковому порядку одночасно повинен бути проведений перерозподіл часток співвласників (позивачів), які залишилися без виділення в натурі та повинні становити по кожному. Натомість, виділ частки житла в натурі одного співвласника відбувся, а перерахунок та відповідна реєстрація нових часток інших співвласників не проведено. За таких умов наразі нотаріальний порядок поділу житла в натурі між позивачами неможливий, оскільки для поділу житла в натурі необхідна згода всіх співвласників, а наразі мається згода лише двох співвласників, яким належить сумарно 2/3 частки житлового будинку, так як власник квартири вже не є співвласником житлового будинку. Виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Виконавчий комітет Карлівської міської ради в листі від 20.08.2025 р. №12.2-14/1865 вбачає за можливе виділ позивачам в окремі одиниці об`єктів нерухомості з присвоєнням адрес: - житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що належить ОСОБА_2 , присвоїти адресу АДРЕСА_1 ; - житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що належить ОСОБА_1 , присвоїти адресу: АДРЕСА_1 . У заяві про зміну предмету позову зазначається, що відповідачем 28.01.2026 р. (після відкриття провадження у справі) уточнені відомості щодо можливості в подальшому присвоїти адреси об`єктам, виділеним в окремі одиниці, по АДРЕСА_1 , а саме: - житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що належить ОСОБА_2 , присвоїти адресу АДРЕСА_1 ;- житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що належить ОСОБА_1 , присвоїти адресу: АДРЕСА_1 . ПП ПБТІ «Інвентаризатор» позивачам окремо кожному надані висновки за технічними показниками щодо можливості виділу часток об`єкта нерухомого майна в натурі. Після отримання вищезазначених висновків позивачі звернулися до нотаріуса для укладення договору та його нотаріального посвідчення про виділення в натурі часток з об`єкта нерухомого майна. Нотаріусом було роз`яснено, що нотаріальний порядок поділу житла в натурі на окремі об`єкти є неможливим з двох причин: - недостатність згоди співвласників, яким належить лише 2/3 частки житлового будинку, оскільки згоду власника квартири нотаріус не може взяти до уваги, так як він юридично вже не є співвласником житлового будинку; - об`єкт нерухомого майна (2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами) має самочинно збудовані об`єкти, які побудувала ОСОБА_2 , що виключає можливість укладання нотаріального договору. Дана підстава робить виділ технічно неможливим і потребує судового вирішення даного спору. Натомість самочинно побудовані будівлі не порушують прав будь- яких осіб, а їхня експлуатація є надійною та безпечною, про що зазначено у Витязі з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 29.10.2025 р. №804-150. Поділ об`єкта нерухомості в позасудовому порядку у даному випадку неможливий, що змусило позивачів звертатися до суду з даним позовом . 
Учасники справи, які про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, до суду не з`явились.
Від представника позивачів адвоката Левошко Л.С. в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без її участі та без участі позивачів.
Від відповідача Карлівської міської ради в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі уповноваженого представника, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду.
Третя особа до суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причина неявки не відома.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 . Вищезазначений житловий будинок належить нам на праві спільної часткової власності (по 1/3 частині кожній). 
ОСОБА_4 1/3 частина вищезазначеного майна належить на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Пусан Т.В. (в реєстрі №160) та зареєстрованого 05.02.2010 р. ПП ПБТІ «Інвентаризатор» в книзі №26 (№ запису 3486).
ОСОБА_1 1/3 частина даного житлового будинку належить на підставі договору дарування від 31.05.2001 р., посвідченого приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Шубою А.Ф. (по реєстру №1304) та зареєстрованого 08.06.2001 р. БТІ в реєстровій книзі №26 (№ запису 3486). 
Третя особа по справі, ОСОБА_3 , придбала 14.07.2011 р. згідно договору купівлі-продажу житло, яке на дату придбання вже мало статус квартири АДРЕСА_2 . 
Квартира ОСОБА_3 в минулому також мала статус 1/3 частини житлового будинку, що підтверджується технічним паспортом станом на 24.04.1991 р. 
Тобто, житловий будинок по АДРЕСА_1 в минулому перебував у спільній частковій власності трьох співвласників, які мали кожен окремий вхід в своє житло.
Позивачам невідомі обставини та період часу, коли співвласник житлового будинку змінив статус житла з «житлового будинку» на «квартиру». 
У разі нотаріального виділення частки будівлі в натурі в окрему одиницю, в обов`язковому порядку одночасно повинен бути проведений перерозподіл часток співвласників (позивачів), які залишилися без виділення в натурі та повинні становити по кожному. Натомість, виділ частки житла в натурі одного співвласника відбувся, а перерахунок та відповідна реєстрація нових часток інших співвласників не було проведено.
На замовлення позивачів 30.09.2025 було виготовлено технічні паспорти, копії яких додано до матеріалів справи. Ідентифікатор об`єкта нерухомого майна замовника ОСОБА_1 : 01.3513942.4945997.20251112.74.0000.08; Ідентифікатор об`єкта нерухомого майна замовника ОСОБА_2 : 01.3513955.4946019.20251029.26.0000.51.
До матеріалів справи додано копію висновку щодо технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна №12494 від 13.11.2025 р. та копію висновку про можливість виділу №125-108 від 10.11.2025 р. (реєстраційний номер документу: DT01:4284-6675-9585-1547), що надані ОСОБА_1 .
Також суду надано копію висновку щодо технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна №11821 від 29.10.2025 р., що надано ОСОБА_2 . Також зазначено самочинно збудовані об`єкти, у яких 1/3 частка об`єкта нерухомого майна може бути виділена в натурі, за умови визнання права власності на них.
З листа ПП ПБТІ «Інвентаризатор» від 07.08.2024 р. №8352 на адресу ОСОБА_2 також вбачається наявність самочинного будівництва.
Згідно Звіту ПП ПБТІ «Інвентаризатор» №804-150 від 29.10.2025, за результатами проведеного технічного обстеження об`єкта в АДРЕСА_1 , конструкції стан яких оцінюється як непридатний до нормальної експлуатації або аварійний – не виявлено.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно статті 1 Першого Протоколу від 20 березня 1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до частини четвертої статті 355 та частини першої статті 356 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних, так і неполільних.
Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У відповідності до ч.1, ч.3 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Положенням статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною третьою статті 364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. До такого висновку дійшов Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-1443цс16. Вказавши також, що виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
За змістом частини третьої статті 14 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» у разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу з нього частки формується нова реєстраційна справа з відкриттям відповідного розділу в Державному реєстрі прав.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка яка залишається у іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України. Тобто, з певної точки зору, при будь-якому виділі частки з нерухомості, завжди відбувається поділ цієї нерухомості на два самостійних об`єкта.
У даному випадку, виділ частки житла в натурі одного співвласника відбувся, а перерахунок та відповідна реєстрація нових часток інших співвласників не проведено.
Порядок поділу спільного майна встановлено у статтях 367 та 372 ЦК України. Так, статтею 367 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
У постанові ВСУ від 23.04.2025 р. (справа № 357/3145/20) наявна позиція, що добудови, прибудови або будь- які поліпшення житлового будинку, які зробив один із його співвласників без згоди іншого (інших) не можуть впливати на розмір часток співвласників при поділі цього будинку, а відтак і їх вартість, проте, якщо це технічно можливо, залишається у володінні того, хто їх збудував.
Крім того, у постанові ВСУ від 23.04.2025 р. (справа № 357/3145/20) зроблений висновок, що за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, а не виділ. У такому випадку суд має визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися в результаті його поділу.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Разом з тим, статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тлумачення положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку про те, що поділ будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2012 року у справі № 6-12цс13, а також у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц (провадження № 61-21409св18), від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15 (провадження № 61-26178св18) від 11 жовтня 2021 року у справі № 607/14338/19-ц (провадження № 61-19073св20).
ЦК України у частині першій статті 376 ЦК України визначає поняття самочинного будівництва. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга зазначеної статті).
Інструкція щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18 червня 2007 року № 55, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за № 774/14041, визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна.
Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.
У листі від 28.01.2026 №12.2-14/202 ВК Карлівської міської ради повідомлено позивачів щодо можливості в подальшому присвоїти адреси виділеним в окремі одиниці об`єктам по  АДРЕСА_1 : житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, належному ОСОБА_2 в подальшому можливо буде присвоїти адресу: АДРЕСА_1 ; житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, належному ОСОБА_1 в подальшому можливо буде присвоїти адресу: АДРЕСА_1 .
Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.
У ч.2 ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд відзначає, що суспільні відносини з присвоєння адрес об`єктам нерухомості регламентовані нормами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2021р. №690; далі за текстом - Порядок №690).
Так, відповідно до ч.1, ч.3 ст.26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» адресою об`єкта нерухомого майна є унікальна структурована сукупність реквізитів, що використовуються для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості. Адреса присвоюється об`єктам будівництва, будинкам, будівлям, спорудам, квартирам, гаражним боксам, машино місцям, іншим житловим та нежитловим приміщенням, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.
Згідно з ч.5 ст.26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» адреса (крім реквізиту, визначеного пунктом 10 частини четвертої цієї статті) присвоюється, змінюється, коригується, анулюється: виконавчим органом сільської, селищної, міської ради - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради.
З урахуванням викладених вище обставин, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову та слід: 
поділити в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 , виділити у власність ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (ідентифікатор об`єкта нерухомого майна: 01.3513955.4946019.20251029.26.0000.51); виділити у власність ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (ідентифікатор об`єкта нерухомого майна: 01.3513942.4945997.20251112.74.0000.08), з припиненням права спільної часткової власності та з присвоєнням виділеним об`єктам окремих адрес.
Керуючись статтями 12, 81, 83, 89, 141, 258, 282, 284, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Карлівської міської ради, за участю третьої особи: ОСОБА_3 , про поділ спільного часткового об`єкта нерухомості в натурі, задовольнити частково.
Поділити в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 , та виділити у власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, відповідно до висновку ПП ПБТІ "ІНВЕНТАРИЗАТОР" щодо технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна №11821 від 29.10.2025 (ідентифікатор об`єкта нерухомого майна: 01.3513955.4946019.20251029.26.0000.51); виділити у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 , житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, відповідно до висновку ПП ПБТІ "ІНВЕНТАРИЗАТОР" щодо технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна №12494 від 13.11.2025 (ідентифікатор об`єкта нерухомого майна: 01.3513942.4945997.20251112.74.0000.08), з припиненням права спільної часткової власності та з присвоєнням виділеним об`єктам окремих адрес.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя М.С. Попов