справа № 760/23139/23 головуючий у суді І інстанції Козленко Г.О.
провадження № 22-ц/824/5581/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

08 квітня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 листопада 2025 року в частині відмови у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу, ухвалене під головуванням судді Козленко Г.О., у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Сіщук Володимир Васильович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 112774 від 30.11.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, щодо стягнення у безспірному порядку з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛФФІН» заборгованості в розмірі 35 230,80 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем на підставі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, було вчинено виконавчий напис № 112774 про стягнення у безспірному порядку з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «ВЕЛФФІН» заборгованості в розмірі 35 230,80 грн. за споживчим кредитним договором № 290524 від 31 жовтня 2017 року, укладеного між позивачем і ТОВ «ВЕЛФФІН», та складається з: 800,00 грн. - тіло кредиту, 33 530,80 грн. - заборгованість за відсотками; 900,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. 19 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Сіщуком В.В. було відкрито виконавче провадження № 66576561. Про наявність виконавчого провадження позивач дізналася з Електронного сервісу державних послуг «Дія». Позивач вважає вчинення приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем виконавчого напису №112774 таким, що не відповідає вимогам законодавства. 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича №112774 від 30 листопада 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛФФІН» заборгованість в розмірі 35 230,80 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1  вказує, що висновок суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу з підстав відсутності документально підтверджених витрат позивача є необґрунтованим та суперечить висновкам Верховного Суду, який неодноразово вказував, що до понесених стороною витрат на професійну правничу допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування, так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн. стороною позивача надано до суду Договір про надання правової/правничої допомоги № 212/23 від 28 вересня 2023 року, Пунктом 3.5 якого передбачено, що за надання правової допомоги (правничої) допомоги, відповідно до даного договору, клієнт сплачує адвокату фіксовану суму гонорару у розмірі 15 000,00 грн. Пунктом 3.5.2. Договору передбачено, що зафіксована у договорі сума гонорару адвоката не змінюється через збільшення обсягів витраченого часу адвоката. В пункті 3.7 Договору сторони визначили, що гонорар сплачується клієнтом на протязі 30 діб після закінчення виконавчого провадження на підставі відповідного рішення суду про визнання судом виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково виходячи з наступного. 
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Відмовляючи в задоволені вимог позивача в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду документів, що свідчать про розрахунок таких витрат та оплату гонорару, суд позбавлений можливості дійти висновку про обґрунтованість заявленої вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі.
Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3ст. 133 ЦПК України).
За умовами частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частинами 1- 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви додано: договір про надання правової/правничої допомоги № 212/23 від 28 вересня 2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Кожем`яченко В.В., за змістом якого за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату фіксовану суму гонорару в розмірі 15 000,00 грн. (п.3.5); опис надаваємих послуг до Договору про надання правової/правничої допомоги № 212/23 від 28 вересня 2023 року; копію ордеру на надання правничої (правової допомоги) Серія АІ № 1560024 від 29 вересня 2023 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4881/10.
У постанові від 28 вересня 2023 року у справі № 686/31892/19 Верховний Суд зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Верховний Суд у Постанові від 20 липня 2021 року (справа № 922/2604/20) навів позицію, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
З огляду на наведене та з урахуванням того, що факт та обсяг надання позивачу правничої допомоги не підтвердженні достатніми, належними та допустимими доказами, зокрема, позивачем не надано акту прийому-передачі виконаних робіт, апеляційний суд приходить до висновку, що підстави для стягнення цих витрат відсутні.
Наданий суду опис надаваємих послуг до Договору про надання правової/правничої допомоги № 212/23 від 28 вересня 2023 року (а.с. 14), свідчить лише про обсяг послуг, які сторни узгодили, як такі, що мають бути надані. Разом з тим, зазначений документ не доводить фактичне надання зазначених послуг.
З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву, підписувала позивач особисто до укладення договору з адвокатам. Фактично, адвокат лише завірив подані до суду позивачем в жовтні 2023 року суду докази та подавав заяви про надання інформації щодо розгляду справи, що за своєю суттю не є правовою допомогою. Будь-яких доказів про надання адвокатом інших послуг, які предбачені укладеним договором та описом надаваємих послуг до Договору про надання правової/правничої допомоги № 212/23 від 28 вересня 2023 року матеріали справи не містять.
Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та відмовив в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу з мотивів, що представником позивача не надано документів, що свідчать про розрахунок таких витрат та оплату гонорару.
При цьому суд залишив поза увагою, що витрати на правничу допомогу, можуть бути стягнуті як ті що сплачені так і ті, що мають бути сплачені (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Також, суд не звернув уваги, що згідно п.3.5 Договору клієнт сплачує адвокату фіксовану суму гонорару в розмірі 15 000,00 грн., що свідчить про відсутність у позивача обов`язку надавати розрахунок вартості кожної послуги з зазначенням часу витраченого адвокатом для надання вказаних послуг. В пункті 3.7 Договору сторони визначили, що гонорар сплачується клієнтом на протязі 30 діб після закінчення виконавчого провадження на підставі відповідного рішення суду про визнання судом виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов по суті вірного висновку про відсутність підстав до задоволення заяви, однак при цьому керувався невірними мотивами, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою до зміни судового рішення.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 листопада 2025 року в частині відмови в стягнення витрат на правничу допомогу змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.
В іншій  частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.