СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року м. Харків Справа № 905/1206/24 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Шутенко І.А.
без виклику сторін,
розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Варта" (вх. № 6 Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2025 у справі №905/1206/24 (повне рішення складено та підписано 18.12.2025, суддею Величко Н.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Варта", м. Краматорськ,
до Фізичної особи-підприємця Макушової Олени Василівни, м. Краматорськ, 
про стягнення 142 969,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Варта" звернулося до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Макушової Олени Василівни збитків в розмірі 142959,60 грн., що виникли за договором найму № 28 від 01.05.2021 у зв`язку із несплатою коштів за оренду торгівельних місць "Ф3" та "Ю3" (з урахуванням уточнення позовних вимог від 04.10.2024 вх.№ 07-07/8808/24.
У позовній заяві (уточненій) від 03.09.2025 позивач змінюючи підстави позову, змінив договір найму № 28 від 01.05.2021 на № 28 від 01.05.2019, залишивши без змін предмет позову - відшкодування збитків у сумі 142 969,60 грн. станом на 01.09.2024, спричинених відповідачем несплатою оренди торгівельного місця "Ф3" та "Ю3".
Згідно з ухвалою господарського суду Донецької області від 07.10.2025, серед іншого, прийнято подані Товариством з обмеженою відповідальністю "Варта" зміни підстави позову згідно уточненої позовної заяви (документ сформований в системі "Електронний суд" 03.09.2025, вх №5623/25), постановлено подальший розгляд справи № 905/1206/24 здійснювати з її урахуванням та відкладено підготовче засідання.
Рішенням господарського суду Донецької області від 16.12.2025 у справі №905/1206/24 в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд керувався тим, що:
- предметом договору № 28 від 01.03.2019 є тимчасове платне користування об`єктом оренди, а саме торговим місцем № 28, що знаходиться на території авторинку “Південний”, розташоване у м. Краматорську, вул. Шкадінова 79В, для здійснення роздрібної торгівлі. Торговельне місце являє собою певну частину приналежних наймодавцю торгової площі (згідно технічного паспорта), водночас, площа об`єкта найму в договорі не визначена, що, на думку суду, є істотною умовою договору оренди і докази внесення змін до цього договору у матеріалах справи відсутні;
- як стверджує позивач у позовній заяві та додаткових поясненнях, ТОВ “Варта” було передано у користування відповідачу – ФОП Макушовій О.В. згідно з договором найма № 28 від 01.05.2019 два торгівельних місця: “Ф3” площею 19,4 кв.м. та “Ю3” площею 17,8 кв.м., загальна торгівельна площа – 32,7 кв.м., що знаходиться на території авторинку “Південний”, проте до матеріалів справи не надано доказів передачі ТОВ “Варта” у користування ФОП Макушовій О.В. як двох торгівельних місць “Ф3” площею 19,4 кв.м. та “Ю3” площею 17,8 кв.м., так і торгового місця № 28, у тому числі за актом приймання-передачі як то встановлено частиною 1 статті 795 ЦК України, також не надано доказів того, що торгове місце № 28 є саме двома торгівельними місцями “Ф3” та “Ю3” загальною торгівельною площею 32,7 кв.м;
- сукупність наданих до матеріалів справи доказів свідчить про те, що позивач не довів всього складу цивільного правопорушення, зокрема протиправність поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та шкодою позивача, розміру збитків.

02.01.2026, тобто у встановлений статтею 256 ГПК України строк, Товариство з обмеженою відповідальністю "Варта" подало через систему “Електронний суд” до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу на рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2025 у справі №905/1206/24, в якій апелянт просить суд апеляційної інстанції:
- скасувати в повному обсязі рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2025 по справі № 905/1206/24 за позовом ТОВ “Варта” до ФОП Макушової про стягнення орендної плати за фактичне використання торгівельних міст “Ф3” та “Ю3” на підставі договору найму №28 від 01.03.2019 торгівельних міст “Ф3” та “Ю3” згідно з технічним паспортом ТОВ “ВАРТА” на протязі трьох років в період часу з 01.03.2022 по 01.09.2024 у та ухвалити нове рішення;
- стягнути з ФОП Макушової Оленою Василівною ІНН НОМЕР_1 на користь ТОВ “Варта” у зв`язку з невиконанням умов договору найму №28 від 01.03.2019 року матеріальних збитків в сумі 142959.6 грн., завданих ТОВ “Варта” несплатою ФОП Макушовою О.В. коштів за оренду торгівельних міст “Ф3” та “Ю3” згідно з технічним паспортом ТОВ “ВАРТА”;
- стягнути з ФОП Макушової Оленою Василівною ІНН НОМЕР_1 на користь ТОВ “Варта” судового збору за подання позову та апеляційної\ скарги, а також вартості судової експертизи відповідно рахунку №1027 від 07.03.2025 року на суму 12722. 4 грн Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України код ЄДРПОУ 02883096 про проведення почеркознавчої експертизи № 2314/25-32 у справі№ 905/1206/24;
- скасувати в повному обсязі рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2025 по справі № 905/1206/24 за позовом ТОВ “Варта” до ФОП Макушової про стягнення орендної плати за фактичне використання торгівельних міст “Ф3” та “Ю3” на підставі договору найму №28 від 01.03.2019 торгівельних міст “Ф3” та “Ю3” згідно з технічним паспортом ТОВ “ВАРТА” на протязі трьох років в період часу з 01.03.2022 по 01.09.2024, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції новим складом суду.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що:
- Договір найму №28, укладений 01.03.2019 року між ТОВ « ВАРТА» в особі директора Пімкіної Н.М. та ФОП Макушовою Оленою Василівною діяв до 01.06.2019 року, а потім був продовжений за згодою сторін до 01.05.2020 року з можливістю автоматичної пролонгації на наступний термін в разі якщо одна зі сторін договору письмово не заявить про припинення та розірвання Договору найму №28 відповідно до умов договору та п.4 ст. 284 ГК України;
- сплата за цим договором здійснювалася ФОП Макушовою Оленою Василівною ІНН НОМЕР_1 регулярно до 01.03.2022 року, а отже, Договір найму №28 від 01.03.2019 року згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України вважається продовженим та дійсним, оскільки відповідачем сплачувались кошти за цим договором і від жодної зі сторін договору не було оголошено письмову заяву про припинення , або розірвання договору.
- ФОП Макушова Олена Василівна ІНН НОМЕР_1 не заявляла суду про те, що їй згідно з укладеним Договором найму №28 від 01.03.2019 року торгівельна площа не передавалася, тобто порушень цього договору зі сторони позивача судом не встановлено, крім того, ФОП Макушовою Оленою Василівною ІНН НОМЕР_1 станом на 01.09.2025 року не було надано акту приймання- передачі власнику орендованого майна, що свідчило би про припинення договірних відносин за цим договором також в оскаржуваному рішенні відсутні висновки про недійсність зазначеного договору;
- оскільки орендоване майно на той час вже знаходилося у фактичному використанні ФОП Макушової на протязі 20 років, то цей договір тільки продовжував домовленість сторін на використання орендарем певної частини майна ТОВ «Варта», що обліковується в метрах квадратних за встановлену договором оплату фактично використаної торгівельної площі;
- суд першої інстанції зазначив, що позивачем не будо надано до суду акту приймання – передачі об`єктів оренди від ТОВ «Варта» до ФОП Макушової О.В, водночас, акт прийому-передачі не є обов`язковим документом, без якого не може існувати договір оренди або не повинен чи не може виконуватися сторонами (аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, яку зазначив у своїй постанові 17 грудня 2018 року у справі № 138/2657/16-ц) ;
- особисто ФОП Макушова О.В. в матеріалах єдиного обліку № 15864 від 23.08.2024 Краматорському районному управлінню поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області (том 4, арк. справи 10-13 зворот) стверджувала, що вона 20 років працює на Авторинку «Південний» згідно з договором, орендує 2 торгівельних місця, а також заявляла про те , що станом на 23.08.2024 року О.К. Алексєєв заважає їй здійснювати підприємницьку діяльність на авторинку «Південний» ТОВ «Варта»;
- суд першої інстанції не врахував того, що на підтвердження обставини довготривалої співпраці ФОП Макушової та ТОВ» Варта» останнє додала до матеріалів справи декілька укладених позивачем та відповідачем договорів найму торгівельних повільонів, що передували укладенню Договору найму №28 від 01.03.2019 року, про що також свідчить особисто відповідач – ФОП Макушова О.В.
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.01.2026 справу № 905/1206/24 передано на розгляд суду у складі колегії суддів: головуючий суддя – Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Варта" (вх. № 6 Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2025 у справі №905/1206/24. Вирішено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Варта" (вх. № 6 Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2025 у справі №905/1206/24 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Встановлено позивачу строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів апелянту.
Ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 19.10.2026 про відкриття апеляційного провадження отримано позивачем 19.01.2026 о 17:42 та відповідачем – о 19.01.2026 о 17:47.
Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. 
Отже, ухвала Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 вважається врученою учасникам справи, в тому числі і відповідачу 20.01.2026, відповідно, останнім днем для подання відзиву на апеляційну скаргу для позивача було 04.02.2026 включно.
Проте відповідач правом на подання відзиву у встановлений судом строк не скористався.
22.01.2026 від позивача на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшло клопотання, в якому він просить суд витребувати у відповідача :
- письмові пояснення ФОП Макушової для встановлення фактичного розташування об`єктів оренди, чи співпадають вони з об`єктами оренди, зазначеними позивачем, для з`ясування фактичної площі оренди, та встановлення завданих збитків не сплатою орендної плати за фактично використане майно згідно договору найму;
- письмові пояснення ФОП Макушової щодо свідчень наданих працівникам Національної поліції, що містяться в матеріалах єдиного обліку № 15864 від 23.08.2024, від Краматорського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області (том 4, арк.справи 10-13 зворот);
- План розташування торгівельних повільонів 41 та 48 зазначених в матеріалах єдиного обліку № 15864 від 23.08.2024, від Краматорського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області (том 4, арк.справи 10-13 зворот), де ФОП Макушова здійснювала підприємницьку діяльність на протязі 20 років.
Колегія суддів, розглянувши зазначене клопотання, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, зважаючи на таке.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Верховний Суд у постанові від 13.04.2021 у справі № 909/722/14 вказував на обов`язковість для господарського суду апеляційної інстанції при розгляді питання щодо прийняття докази, які не були предметом розгляду місцевим господарським судом, встановлення винятковості випадку, що є підставою для прийняття таких доказів у розумінні положень статей 80 та 269 ГПК України із підтвердженням цього документально.
Поряд з цим, Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (подібні за змістом висновки щодо застосування статті 269 ГПК України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 13.01.2021 у справі № 10/Б-921/1442/2013, від 12.12.2024 у справі № 907/439/22).
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 28.07.2020 у справі № 904/2104/19, системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на Позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи. Аналогічну правову позицію викладено і у постанові Верховного Суду від 18.06.2020 у справі № 909/965/16 та постанові Верховного Суду від 18.11.2020р. у справі .№ 10/11152/19.
Також, Верховний Суд у постанові від 18.11.2020р. по справі № 10/11152/19, приймаючи докази, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний господарський суд повинен мотивувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також зазначити, які саме докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає, були надані суду апеляційної інстанції.
Однак позивач не обґрунтував неможливості заявлення ним клопотання про витребування у відповідача доказу - плану розташування торгівельних повільонів 41 та 48 зазначених в матеріалах єдиного обліку № 15864 від 23.08.2024, від Краматорського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області (том 4, арк.справи 10-13 зворот), де ФОП Макушова здійснювала підприємницьку діяльність на протязі 20 років.
Щодо витребування у відповідача письмових пояснень, то відповідно до частини 2 статті 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Варта" (є юридичною особою, резидент України, діє на підставі власного установчого документа, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань: 25107377, зареєстроване 10.04.1998, місцезнаходження: Україна, 84313, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Шкадінова, буд. 79в, основним видом діяльності є: код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Позивачу на праві власності належить об`єкт нерухомого майна - цілісний майновий комплекс “Авторинок “Південний” за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Шкадінова, буд. 79в, реєстраційний номер 21856398, розмір частки 1/1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17467753 від 23.01.2008, виданий Комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації м. Краматорська на підставі рішення від 01.10.2007 Північно-Донбаського постійно діючого третейського суду (том 1, арк. справи 52).
Між позивачем як наймодавцем та відповідачем - Фізичною особою-підприємцем Макушовою Оленою Василівною як наймачем 01.03.2019 підписано договір найму № 28 (том 3, арк.справи 150), за умовами якого наймодавець надає наймачу у користування торгівельне місце № 28, що знаходиться на території авторинку “Південний” за адресою: м. Краматорськ, вул.. Шкадінова 79в, для здійснення роздрібної торгівлі, а наймач зобов`язується використовувати це торгівельне місце, здійснювати його оплату відповідно до умов цього договору (п.1.1). Торгівельне місце являє собою визначену частину торгівельних споруд, що належать наймодавцю (згідно технічного паспорта) (п.1.2).
У пункті 2.1 договору сторони обумовили, що плата за користування торгівельним місцем, що надається за цим договором, складається і здійснюється наймачем за його вибором наступним чином: 1) оренда торгівельної площі: 01 числа кожного місяця в розмірі 2 грн. 90 коп. за кожний календарний день за 1 квадратний метр фактично займаної площі; 2) оренда території ринку під розміщення транспортного засобу по факту з розрахунку 10 грн. 00 коп. за 10 кв.м. для однієї одиниці транспортного засобу, в період з 00 до 24 годин користування.
Згідно п. 2.2 договору плата за користування торгівельним місцем при щоденній оплаті здійснюється до початку торгівлі через РРО ринку з видачею чека, а при придбанні місячного абонемента до початку або у перші три робочі дні місяця, на які придбавається абонемент через РРО ринка з видачею чека та абонементного талону.
Відповідно до пункту 2.3 Договору наймодавець надає право наймачу на бронювання торгівельного місця, що займається ним згідно договору не більше ніж на 30 днів у році. У ці дні наймач має право у випадку хвороби, відпустки або інших причин не здійснювати торгівлю з наданого цим договором торгівельного місця, але при цьому він сплачує бронювання в розмірі 1 грн. 70 коп. за кожний день бронювання, через РРО ринку з видачею чека).
Наймач не має права передавати надане за цим договором торгівельне місце третім особам без згоди наймодавця (п.3.3 Договору).
Як встановлено пунктом 3.8 Договору, наймач зобов`язаний звільнити надане йому за цим договором торгівельне місце протягом 10-ти днів з моменту закінчення строку дії або розірвання цього договору.
Цей договір діє з моменту його підписання до 01.06.2019 (п. 6.1). У випадку належного виконання умов цього договору наймач має переважне право на укладення нового договору. У цей договір можуть вноситись зміни та доповнення, у тому числі продовження строку дії договору, які оформлюються у вигляді додаткових угод, підписуються сторонами або уповноваженими ними особами, і є невід`ємною частиною договору (п. 6.2). 
Договір містить застереження, написане від руки прописом наступного змісту (мова оригіналу): “Договор продлен до 01.05.2020”, містить печатку ТОВ “ВАРТА”, а також два підписи.
Позивач у позові, (з урахуванням зміни підстав позову) зазначає, що Договір найму №28, укладений 01.03.2019 року між ТОВ « ВАРТА» та ФОП Макушовою Оленою Василівною, діяв до 01.06.2019 року, а потім був продовжений за згодою сторін до 01.05.2020 року з можливістю автоматичної пролонгації на наступний термін в разі, якщо одна зі сторін договору письмово не заявить про припинення та розірвання Договору найму №28 відповідно до умов договору та п.4 ст. 284 ГК України. Сплата за цим договором здійснювалася ФОП Макушовою Оленою Василівною ІНН НОМЕР_1 регулярно до 01.03.2022 року, а отже, Договір найму №28 від 01.03.2019 року згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України вважається продовженим на новий строк , оскільки відповідачем сплачувались кошти за цим договором і від жодної зі сторін договору не було оголошено письмову заяву про припинення , або розірвання договору.
Посилаючись на нездійснення відповідачем у період з 01.03.2022 по 01.09.2024 плати за користування торговельними місцями, позивач у позові (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) просив суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Макушової Олени Василівни збитки в розмірі 142959,60 грн., що виникли за договором найму № 28 від 01.05.2021 у зв`язку із несплатою коштів за оренду торгівельних місць "Ф3" та "Ю3".
Здійснюючи апеляційний перегляд справи, колегія суддів керується таким.
Зі змісту договору № 28 від 01.05.2019 вбачається, що він за своєю юридичною природою є договором найму.
З матеріалів справи вбачається, Договір найму №28, укладений 01.03.2019 року між ТОВ « ВАРТА» в особі директора Пімкіної Н.М. та ФОП Макушовою Оленою Василівною діяв до 01.06.2019 року, а потім був продовжений за згодою сторін до 01.05.2020 року (згідно із наявним в тексті Договору застереженням сторін) .
Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, відповідачем регулярно до 01.03.2022 року здійснювалась оплата по Договору № 28 від 01.05.2019 і жодною із сторін договору на заявлялося про припинення або розірвання договору, отже після закінчення строку дії 01.05.2020 року зазначений договір продовжувався на той самий строк та на тих самих умовах та діяв у спірний період.
Факт укладення Договору найму № 28 від 01.05.2021, на який посилався позивач при поданні позову у первісній редакції (до зміни підстави позову) заперечується як відповідачем у відзиві на позов (вх.№0707/9805/24 від 07.11.2024) та у письмових поясненнях (вх.№01-41/502/25 від 18.01.2025), так і позивачем, який змінив підставу позову з Договору № 28 від 01.05.2021 на Договір № 28 від 01.05.2019.
При цьому, відповідно до частини 1 статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Також в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про розірвання або визнання недійсним Договору № 28 від 01.05.2019.
Місцевий господарський суд, відмовляючи в позові, вказував на те, що площа об`єкта найму в договорі не визначена, що, на думку суду, є істотною умовою договору оренди і докази внесення змін до цього договору у матеріалах справи відсутні.
Також місцевий господарський суд також зазначив, що до матеріалів справи не надано доказів передачі ТОВ “Варта” у користування ФОП Макушовій О.В. як двох торгівельних місць “Ф3” площею 19,4 кв.м. та “Ю3” площею 17,8 кв.м., так і торгового місця № 28, у тому числі за актом приймання-передачі як то встановлено частиною 1 статті 795 ЦК України, також не надано доказів того, що торгове місце № 28 є саме двома торгівельними місцями “Ф3” та “Ю3” загальною торгівельною площею 32,7 кв.м.
Однак колегія суддів вважає такі висновки місцевого господарського суду безпідставними, зважаючи на таке.
Верховний Суд у постанові від 01.06.2020 року у справі № 906/355/19 висловив правову позицію, згідно з якою якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини 8 статті 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягай згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №922/189/18, від 06.11.2018 у справі №926/3397/17, від 09.04.2019 у справі №910/3359/18.
ФОП Макушовою Оленою Василівною ІНН НОМЕР_1 регулярно до 01.03.2022 року здійснювалась оплата по Договору № 28 від 01.05.2019, тобто вказаний договір виконувався наймачем, а отже відсутні підстави стверджувати про недосягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов Договору.
При цьому ФОП Макушова О.В. в матеріалах єдиного обліку № 15864 від 23.08.2024, отриманого від Краматорського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області (том 4, арк. справи 10-13 зворот), стверджувала, що вона 20 років працює на Авторинку «Південний» згідно з договором, орендує 2 торгівельних місця, а також заявляла про те , що станом на 23.08.2024 року О.К. Алексєєв заважає їй здійснювати підприємницьку діяльність на авторинку «Південний» ТОВ «Варта».
Щодо відсутності акту приймання-передачі, то як зазначив Верховний Суд у постанові 17 грудня 2018 року у справі № 138/2657/16-ц, акт прийому-передачі не є обов`язковим документом, без якого не може існувати договір оренди або не повинен чи не може виконуватися сторонами. 
Отже, орендоване майно на той час вже знаходилося у фактичному використанні ФОП Макушової на протязі 20 років, тоді як Договір №28 від 01.05.2019 лише продовжував домовленість сторін на використання орендарем певної частини майна ТОВ «Варта» - торговельних місць “Ф3” та “Ю3” (які зазначені у Витязі з технічного паспорта на цілісний майновий комплекс “Авторинок “Південний” станом на 01.10.2018 КП “Бюро технічної інвентаризації” Краматорської міської ради Донецької області, інвентаризаційна справа № 36743 реєстровий 2022-Н/Ф), що обліковується в метрах квадратних за встановлену договором оплату фактично використаної торгівельної площі. 
Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем позивачеві торговельних місць із найму за договорами, які передували укладенню Договору найму №28 від 01.03.2019.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже тягар доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог та заперечень, лежить саме на неї. 
Разом з цим, довести зазначені обставини сторона має доказами, наділеними такими обов`язковими ознаками, як: допустимість, относимість, достовірність та імовірність.
Так, відповідно до статі 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини справи, які входять до предмету доказування. 
Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України визначене поняття «допустимість доказів», яке полягає в тому, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Як вказано у статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Отже, наявні в матеріалах справи докази в сукупності (Договір найму №28 від 01.03.2019, фото та відео докази, фотокопії попередніх договорів найму, матеріалів єдиного обліку № 15864 від 23.08.2024, від Краматорського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області) свідчать про те, що позивач довів факт того, що Договір найму № 28 від 01.05.2019, укладення якого покладено в основу підстав позову з урахуванням заяви про зміну підстав позову, був чинним і його умови діяли протягом спірного періоду. Водночас, надані позивачем докази переважають над доказами, наданими відповідачем в обґрунтування заперечень проти цього факту.
Частиною 1 ст. 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
В матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем коштів за оренду торгівельних міст “Ф3” та “Ю3” згідно з технічним паспортом ТОВ “ВАРТА” на підставі Договору найму №28 від 01.03.2019 у період з 01.03.2022 по 01.09.2024 в розмірі 142 969,60 грн. і зазначена заборгованість не спростована відповідачем, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Водночас колегія суддів зазначає, що позивачем у позові (з урахуванням зміни підстави позову) заявлено вимогу про відшкодування збитків у сумі 142 969,60 грн. станом на 01.09.2024, спричинених відповідачем несплатою оренди торгівельного місця "Ф3" та "Ю3".
Проте, дійшовши висновку про обґрунтованість позову, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що заявлена позивачем до стягнення сума - 142 969,60 грн має бути стягнута не як збитки, спричинені несплатою за користування торговельними місцями, а як сума заборгованості за Договором найму №28 від 01.03.2019, так як спір у цій справі виник не із правовідносин щодо завдання збитків, а із договірних правовідносин найму, які і обумовили заборгованість відповідача.
При цьому колегія суддів керується принципом «jura novit curia» (суд знає закон). У справі № 917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 зазначила: "Якщо учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює їх правильну правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення належні до застосування норми права".
Зважаючи на наведене, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову.
Отже, ухвалюючи оскаржуване рішення, господарський суд неповністю дослідив обставини, які мають значення для справи, та порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим рішення в зазначеній частині підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення, яким позов необхідно задовольнити.
Позивач в апеляційній скарзі просить за результатами скасування рішення суду першої інстанції, ухвалення нового рішення про задоволення позову направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції новим складом суду.
Однак положеннями статті 275 ГПК України не передбачено повноважень апеляційного господарського суду щодо направлення справи на новий розгляд у разі скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення. До того ж, такі процесуальні дії, як скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення та направлення справи на новий розгляд є взаємовиключними і їх одночасне застосування є процесуально неможливим.
Також апелянт, серед іншого просить суд апеляційної інстанції стягнути з ФОП Макушової Оленою Василівною ІНН НОМЕР_1 на користь ТОВ “Варта” вартість судової експертизи відповідно до рахунку №1027 від 07.03.2025 року на суму 12722, 40 грн Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України код ЄДРПОУ 02883096 про проведення почеркознавчої експертизи № 2314/25-32 у справі№ 905/1206/24.
Проте така вимога не може бути задоволеною, оскільки зазначені витрати були спрямовані на обґрунтування позову в первісній редакції, тоді як позивач змінив підставу позову, у зв`язку з чим зазначені витрати на проведення експертизи втратили ознаки необхідних та розумних судових витрат. 
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44).
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Варта" (вх. № 6 Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2025 у справі №905/1206/24 задовольнити частково.
Рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2025 у справі №905/1206/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Макушової Олени Василівни (ІНН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Варта" (код ЄДРПОУ 25107377, 84313, м. Краматорськ, вул. Шкадінова, 79-В) 142 969,60 грн. заборгованості, 2422,40 грн. витрат по сплаті судового збору  за подання позовної заяви та 3633,60 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строки оскарження постанови передбачені статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя Н.В. Гребенюк 

Суддя І.А. Шутенко