Номер справи 171/4602/25
Номер провадження 2-о/171/44/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.03.26 року      м. Апостолове 
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Шкарлат Я.Ю.
за участю секретаря судового засідання Бахтіярової Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Апостолівська міська територіальна громада в особі Апостолівської міської ради, про встановлення факту перебування на утриманні,
ВСТАНОВИВ
Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту перебування ОСОБА_2 на утриманні.
В обґрунтування заяви зазначила, що вона є спадкоємцем майна померлого чоловіка ОСОБА_3 . До складу спадщини входить квартира, що розташована в АДРЕСА_1 . Вказана квартира відповідно до правовстановлюючих документів належить ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після якого прийняла ОСОБА_2 – мати ОСОБА_3 . Після смерті матері ОСОБА_3 спадщину прийняв за фактом спільного проживання, але спадкові права не оформив в зв`язку зі смертю.
Постановою приватного нотаріуса Штефан В.В. заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_3 , так як заявник не може підтвердити факт родинних відносин між померлими ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , яка успадкувала майно ОСОБА_4 та заповідала все належне їй майно ОСОБА_3 
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не були родичами, вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, при цьому ОСОБА_2 перебувала на утриманні ОСОБА_4 , що підтверджується наданими до суду доказами.
Просить заяву задовольнити та встановити факт, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 03 травня 1989 року по 19 грудня 1994 року перебувала на утриманні ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заявник та її представник адвокат Чумак Т.А. в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представником заявника подано заяву про підтримання заяви та розгляд справи за її відсутності.
Представник Апостолівської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без участі представника.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд встановив наступні обставини.
09 грудня 2000 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одружилася із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 79, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 09.12.2000 року, яке видано відділом РАЦС Апостолівського РУЮ Дніпропетровської області. Після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ».
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видано 07.05.2013 року відділом ДРАЦС Апостолівського РУЮ у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 07.05.2013 року складено актовий запис № 88.
02.07.2013 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Штефан В.В. зареєстровано спадкову справу № 106 (номер у Спадковому реєстрі 54672165) до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.
Постановою приватного нотаріуса Штефан В.В. від 16.03.2023 року заявнику відмовлено у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , так як заявник не може підтвердити факт родинних відносин між померлими ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , яка успадкувала майно ОСОБА_4 та заповідала все належне їй майно ОСОБА_3 .
У вказаній постанові зазначено, що відповідно до матеріалів спадкової справи спадкоємицею за законом на майно померлого ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 . Відповідно до документів, що надані спадкоємицею, до спадкового майна входить квартира, розташована в АДРЕСА_1 . Вказаний об`єкт нерухомого майна належав на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10 жовтня 1992 року Апостолівською ДНК за р.№ 3484, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , спадщину після якого прийняла ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за фактом спільного проживання. Спадкоємцем ОСОБА_2 був її син ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, але не оформив свої спадкові права у зв`язку зі смертю.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 23.12.1994 року, виданого відділом РАЦС Апостолівської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 57 років, про що складено актовий запис № 276.
Після смерті ОСОБА_4 відповідно до ст.ст.524-526 ЦК УРСР (1963 року) відкрилась спадщина на належне йому майно.
ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 .
Вказана обставина підтверджується договором купівлі-продажу квартири, який посвідчено державним нотаріусом Апостолівської ДНК Штефан В.В. 10 жовтня 1992 року та зареєстровано в реєстрі за № 3484. Відповідно до вказаного договору ОСОБА_4 придбав вищевказану квартиру у підприємства «Апостолівський Райагрострой» за 4000 карбованців, які були сплачені згідно довідки № 56 від 07.05.1992 року.
19.10.1992 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 , зареєстровано в Апостолівському БТІ за ОСОБА_4 за № 24-50.
Вказана обставина підтверджується довідкою про проходження реєстрації від 19.10.1992 року та довідкою Апостолівського відділення «Криворізьке РБТІ» ДОР» від 28.02.2023 року № 200.
У вищевказаній квартирі ОСОБА_4 проживав з 16.11.1972 року. 
Разом з ним зі вказаної дати – ІНФОРМАЦІЯ_7 – проживали ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу до дня смерті ОСОБА_4 , тобто – до ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Факт реєстрації у квартирі АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 16.11.1972 року підтверджується довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за період з 16.11.1972 року по 20.11.2025 року № 4054 від 20.11.2025 року, що видана ЦНАП виконкому Апостолівської міської ради. 
Згідно відповіді Управління соціальної та ветеранської політики Криворізької РВА Дніпропетровської області від 15.12.2025 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали в АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , отримувала пенсію за віком з 03.05.1989 року у розмірі 106 крб. 74 коп., після проведення перерахунку пенсії з 01.01.1993 року розмір пенсії становив 11368 крб.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , отримував пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання з 02.09.1983 року у розмірі 102 крб. 41 коп., після проведення перерахунку пенсії з 01.01.1993 року розмір пенсії становив 13030 крб.
Таким чином, розмір пенсії ОСОБА_4 майже на 2000 крб. перевищував пенсію ОСОБА_2 , що підтверджує факт перебування ОСОБА_2 на утриманні ОСОБА_4 .
Крім того, факт перебування ОСОБА_2 на утриманні ОСОБА_4 підтверджується також тим, що квартира, у якій проживали з 16.11.1972 року однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зі своїм сином ОСОБА_7 , була придбана 10.10.1992 року одноособово ОСОБА_4 . 
ОСОБА_2 з 16.11.1972 року та до дня своєї смерті проживала у квартирі, яка була виділена підприємством ОСОБА_4 для проживання та яку в подальшому ОСОБА_4 придбав за власні кошти.
Таким чином, ОСОБА_4 не тільки коштами утримував ОСОБА_2 , але й забезпечував її житлом, оскільки власного житла ОСОБА_2 не мала.
Станом на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_9 , разом з померлим проживала ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою ЦНАП від 20.11.2025 року.
Відтак, ОСОБА_2 отримала право на спадщину за законом одразу після її відкриття як спадкоємець, що є утриманцем спадкодавця, і прийняла спадщину фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном.
Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.
Згідно зі статтею 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.
Статтею 529 ЦК Української РСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.
Згідно ст.530 ЦК Української РСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).
До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства (ст.531 ЦК Української РСР).
У відповідності до практики Верховного суду України (ухвала від 20.02.2008 по справі 6-17585кс04) до непрацездатних осіб відносяться громадяни, які в силу свого віку не можуть себе забезпечувати, незалежно від того, чи отримують вони пенсію чи ні, - жінки 55 років та чоловіки 60 років; за станом здоров`я - інваліди 1,2,3 групи. 
Аналіз судової практики свідчить, що непрацездатні особи можуть бути зараховані до зазначеної категорії спадкоємців лише за наявності таких умов: а) непрацездатна особа має перебувати на утриманні померлого не менше одного року безпосередньо перед його смертю; б) допомога, яку надавав померлий цій непрацездатній особі, має бути основним джерелом її існування (хоч не обов`язково, щоб вона була єдиним джерелом існування); в) допомога має надаватися систематично.
Верховний Суд України в Узагальненні судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від 19.06.2013 року, зазначав про те, що судом може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.
Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї.
В п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди (п.2 ст.273 ЦПК), якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст.531 Цивільного Кодексу України (ЦК) не менше одного року.
Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що факт перебування ОСОБА_2 на утриманні ОСОБА_4 підтверджується наданими до суду доказами, оскільки ОСОБА_4 постійно протягом тривалого часу забезпечував ОСОБА_2 як коштами, так і житлом, тобто ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом як непрацездатна особа, що перебувала на утриманні померлого ОСОБА_4 не менше одного року до його смерті.
Встановлення вказаного факту необхідне заявнику для реалізації права на спадкування, а у позасудовому порядку встановити його неможливо і чинне законодавство не передбачає іншого порядку встановлення даного факту, тому суд вважає за можливе заяву задовольнити та встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 03 травня 1989 року по 19 грудня 1994 року перебувала на утриманні ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Керуючись статтями 315-319 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Апостолівська міська територіальна громада в особі Апостолівської міської ради, про встановлення факту перебування на утриманні задовольнити.
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме - факт, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 03 травня 1989 року по 19 грудня 1994 року перебувала на утриманні ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя        Я.Ю.Шкарлат