П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/1773/25	

Перша інстанція суддя Птичкіна В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Яковлєва О.В.,
суддів: Дегтярьової С.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство “Нібулон” на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року, у справі за адміністративним позовом заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва, в інтересах держави в особі відділу охорони культурної спадщини Управління з питань культури та охорони культурної спадщини Миколаївської міської ради, Управління культури, національностей та релігій Миколаївської обласної військової адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство “Нібулон” про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заступник керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва, в інтересах держави в особі відділу охорони культурної спадщини Управління з питань культури та охорони культурної спадщини Миколаївської міської ради, Управління культури, національностей та релігій Миколаївської обласної військової адміністрації звернувся до суду з позовому у якому заявлено вимоги ТОВ СП “Нібулон” про зобов`язання привести пам`ятку архітектури місцевого значення “Житловий будинок ХІХ століття” по вул. Аркасівській (Пушкінській), 12, в м. Миколаєві до належного стану, шляхом проведення відновлювальних та ремонтно-реставраційних робіт.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року задоволено позов, а саме зобов`язано ТОВ СП “Нібулон” привести пам`ятку архітектури місцевого значення “Житловий будинок ХІХ століття” по вул. Аркасівська (Пушкінській), 12, в м. Миколаєві до належного стану, шляхом проведення відновлювальних та ремонтно-реставраційних робіт.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року та закрито провадження у справі.
Постановою Верховного Суду від 27 січня 2026 року скасовано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Між тим, доводи апеляційної скарги товариства на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року ґрунтуються на тому, що орган охорони культурної спадщини, а як наслідок прокурор від його імені, законодавчо не наділений повноваженнями на звернення до суду з позовними вимогами, заявленими у даній справі.
Також, в апеляційній скарзі зазначається про пропуску прокурором строків звернення до суду з даним адміністративним позовом.
З іншого боку, апелянт наголошує на тому, що приведення пам`ятки архітектури до належного стану є складним багатоетапним процесом, який передбачає проведення необхідних науково-дослідних робіт, розроблення проектних документів, отримання дозволів від органів охорони культурної спадщини, а як наслідок зобов`язання товариства провести відновлювальні та ремонтно-реставраційні робот у судовому порядку, не може бути виконано в обхід встановленої процедури.
Крім того, на переконання апелянта, судом першої інстанції помилково не враховано мети придбання товариством відповідної пам`ятки архітектури, вже розроблені проектні документи щодо реконструкції пам`ятки, які не можуть бути реалізованими, зокрема в умовах дії воєнного стану.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду – скасуванню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що Миколаївська обласна державна адміністрація розпорядженням від 20 березня 1997 року № 155-р затвердила державний перелік пам`яток архітектури місцевого значення по м. Миколаєву (т. І арк. 137-140). В переліку наявний житловий будинок ХІХ століття, за адресою: вул. Пушкінська (нині – Аркасівська), 12.
Власником зазначеного об`єкту нерухомості є ТОВ СП “НІБУЛОН”.
Існування укладеного охоронного договору щодо зазначеного об`єкту судом першої інстанції не встановлено.
В свою чергу, незадовільний стан пам`ятки архітектури підтверджений доданими до позову: паспортом об`єкта культурної спадщини, складеним у 2019 році (т. І арк. 18-20), в якому вказано, що “стан пам`ятки незадовільний, необхідно проведення ремонтно-реставраційних робіт згідно з актом технічного стану від 18 лютого 2019 року”; актом візуального обстеження від 12 жовтня 2020 року (т. І арк. 31-31); актом візуального обстеження від 17 січня 2022 року (т. І арк. 36-37).
Між тим, листом Відділу охорони культурної спадщини Управління з питань культури та охорони культурної спадщини Миколаївської міської ради від 04 вересня 2024 року № 30/04 (т. І арк. 42) повідомлено Окружну прокуратуру міста Миколаєва про те, що неодноразові звернення Відділу до Товариства з приводу захисту об`єкта культурної спадщини відповідач залишив без належного реагування. Також відповідач не надав згоду на доступ до об`єкта посадових осіб Відділу з метою огляду і не погодився на пропозицію Відділу провести обстеження пам`ятки архітектури.
Крім того, 07 січня 2025 року начальником Відділу охорони культурної спадщини Управління з питань культури та охорони культурної спадщини Миколаївської міської ради складено припис № 02/04 “Про порушення пам`яткоохоронного законодавства” (т. І арк. 58), яким зобов`язано ТОВ СП “НІБУЛОН”: невідкладно замінити пошкоджене віконне засклення; письмово проінформувати до 10 лютого 2025 року про заплановані Товариством заходи щодо збереження пам`ятки; до 15 лютого 2025 року надати доступ представникам Відділу до внутрішніх приміщень пам`ятки для складання акта візуального обстеження.
В свою чергу, прокурор, з метою збереження пам`ятки, від імені Відділу охорони культурної спадщини Управління з питань культури та охорони культурної спадщини Миколаївської міської ради, звернувся у суд з позовом до ТОВ СП “НІБУЛОН” про зобов`язання привести пам`ятку архітектури до належного стану, шляхом проведення відновлювальних та ремонтно-реставраційних робіт.
За наслідком з`ясування обставин у справі, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог прокурора, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне. 

Так, Законом України “Про ратифікацію Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи” ратифіковано Конвенцію про охорону архітектурної спадщини Європи від 03 жовтня 1985 року (далі - Конвенція), відповідно до статті 3 якої кожна Сторона зобов`язується: 1. вживати правових заходів для охорони архітектурної спадщини; 2. за допомогою таких заходів і діючих в кожній державі або кожному регіоні процедур, забезпечити охорону пам`яток, архітектурних ансамблів та визначних місць.
Згідно ст. 1 Конвенції, вираз “архітектурна спадщина” включає, зокрема, такі нерухомі об`єкти як пам`ятки, тобто усі будівлі та споруди, що мають непересічне історичне, археологічне, мистецьке, наукове, соціальне або технічне значення, включаючи усі особливості їхнього технічного виконання та оздоблення.
Згідно ст. 4 Конвенції, кожна Сторона зобов`язується, зокрема, запобігати спотворенню, руйнуванню або знищенню об`єктів спадщини, що охороняються.
Згідно ст. 10 Конвенції, кожна Сторона зобов`язується прийняти комплексну політику збереження архітектурної спадщини, яка заохочує програми реставрації та підтримання в належному стані архітектурної спадщини.
Згідно ст. 15 Конвенції, кожна Сторона зобов`язується утверджувати у громадській думці розуміння необхідності збереження архітектурної спадщини як елемента культурної самобутності і джерела натхнення і творчості для сьогоднішніх і прийдешніх поколінь.
При цьому, Закон України “Про охорону культурної спадщини” регулює правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.
Згідно ч. 1 ст. 24 ЗУ “Про охорону культурної спадщини”, власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.
В свою чергу, ч. 1 ст. 1 ЗУ “Про охорону культурної спадщини”, зокрема визначає значення наступних термінів: 
- пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;
- охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини;
- консервація - сукупність науково обґрунтованих заходів, які дозволяють захистити об`єкти культурної спадщини від подальших руйнувань і забезпечують збереження їхньої автентичності з мінімальним втручанням у їхній існуючий вигляд;
- ремонт - сукупність проектних, вишукувальних і виробничих робіт, спрямованих на покращення технічного стану та підтримання в експлуатаційному стані об`єкта культурної спадщини без зміни властивостей, які є предметом охорони об`єкта культурної спадщини;
- реставрація - сукупність науково обґрунтованих заходів щодо укріплення (консервації) фізичного стану, розкриття найбільш характерних ознак, відновлення втрачених або пошкоджених елементів об`єктів культурної спадщини із забезпеченням збереження їхньої автентичності;
Згідно ч. 1 ст. 26 ЗУ “Про охорону культурної спадщини”, консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток національного значення здійснюються лише за наявності письмового дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини на підставі погодженої з ним науково-проектної документації.
Консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, на підставі погодженої з ними науково-проектної документації.
Розробленню проектів консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту, пристосування пам`яток передує проведення необхідних науково-дослідних робіт, у тому числі археологічних і геологічних.
У складі організаційно-функціональної структури підприємства - виконавця робіт з консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту, пристосування пам`яток мають передбачатися підрозділи та/або фахівці, які забезпечують виконання відповідних виробничо-технічних, виробничих функцій.
Головний архітектор проекту, керівники та виконавці робіт повинні мати освітні та освітньо-кваліфікаційні рівні для проведення відповідних робіт.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 6 ЗУ “Про охорону культурної спадщини”, до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить надання дозволів на проведення робіт на пам`ятках місцевого значення (крім пам`яток археології).
Крім того, ДБН А.2.2-14-2016 “Склад та зміст науково-проектної документації на реставрацію пам`яток архітектури та містобудування”, затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 29 грудня 2016 року № 337 та він визначає вимоги до розроблення науково-проектної документації, які є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання в сфері збереження пам`яток архітектури.
Згідно пп. 3.11 п. 3 ДБН, науково-проектна документація - це сукупність текстових та графічних матеріалів, які на різних стадіях проектування визначають концептуальні чи принципові архітектурні, містобудівні, інженерні, конструктивні, технологічні та інші рішення, спрямовані на збереження пам`ятки. 
Згідно пп. 4.13 п. 4 ДБН, склад та зміст науково-проектної документації встановлюється в залежності від поставлених завдань, спрямованих на збереження пам`ятки. 
Згідно пп. 4.6 п. 4 ДБН, до науково-проектної документації, зокрема, належить проект.
Згідно пп. 9.1 п. 9 ДБН, проект розробляється на підставі вихідних даних для об`єкта реставрації, реставраційного завдання та на основі матеріалів комплексних наукових досліджень. Проект складається з текстових та графічних матеріалів, якими визначаються принципові архітектурні, містобудівні, інженерні, конструктивні і технологічні рішення, спрямовані на збереження пам`ятки.

Колегією суддів встановлено, що вимогою адміністративного позову прокурора до ТОВ СП “НІБУЛОН” є зобов`язання привести пам`ятку архітектури місцевого значення “Житловий будинок ХІХ століття”, розташовану за адресою: м. Миколаїв, вул. Аркасівська (Пушкінська), 12, до належного стану, шляхом проведення відновлювальних та ремонтно-реставраційних робіт.
В даному випадку, задовольняючі позов прокурора, судом першої інстанції, за наслідком дослідження зібраних матеріалів у справі, зроблено висновок про те, що належна ТОВ СП “НІБУЛОН” пам`ятка архітектури знаходиться в незадовільному технічному стані та їй загрожує небезпека пошкодження, руйнування чи знищення.
Зазначену обставину, встановлену судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги ТОВ СП “НІБУЛОН” не спростовують, а тому колегія суддів не ставить під сумнів висновок суду, що відповідній пам`ятці загрожує небезпека пошкодження, руйнування чи знищення, що в свою чергу, обумовлює виникнення у товариства обов`язку привести таку пам`ятку до належного стану, з урахуванням вимог ЗУ “Про охорону культурної спадщини”.
Між тим, переглядаючи справу за наявними у ній і доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги товариства, колегія суддів зазначає наступне.
Так, щодо доводів апеляційної скарги відносно пропуску прокурором строків звернення до суду з даним адміністративним позовом, колегія суддів зазначає наступне.
В даному випадку, Верховний Суд в постанові від 27 січня 2026 року, ухваленій у даній справі, зауважив, що обов`язок власника утримувати пам`ятку культурної спадщини у належному стані існує протягом усього часу перебування об`єкта у його власності та дії охоронного договору. Невиконання цього обов`язку становить триваюче правопорушення, яке продовжується доти, доки пам`ятку не приведено у належний стан відповідно до вимог законодавства та охоронного договору, незалежно від дати укладення договору або первинного виявлення порушень. Оскільки правопорушення продовжує існувати до моменту його фактичного припинення (усунення руйнувань), строк звернення до суду не застосовується.
Вказаний висновок Верховного Суду, враховуючи положення ч. 5 ст. 353 КАС України та ч. 6 ст. 13 ЗУ “Про судоустрій і статус суддів”, свідчить про те, що доводи апеляційної скарги товариства у цій частині не підлягають врахуванню.
Аналогічним чином, колегія суддів не приймає доводів апеляційної скарги про те, що орган охорони культурної спадщини, а як наслідок прокурор від його імені, законодавчо не наділений повноваженнями на звернення до суду з позовними вимогами, заявленими у даній справі.
В даному випадку, Верховний Суд в постанові від 27 січня 2026 року, ухваленій у даній справі, сформував висновок, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у даній справі.
Крім того, враховуючи висновки Верховного Суду у даній справі, колегія суддів також не приймає доводів апеляційної скарги про неможливість належного утримання пам`ятки в умовах воєнного стану, оскільки такі обставини не звільняють товариство від обов`язків з утримання відповідної пам`ятки.

З іншого боку, щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції, в обхід встановленої ЗУ “Про охорону культурної спадщини” процедури, зобов`язано товариство провести відновлювальні та ремонтно-реставраційні роботи на належній йому пам`ятці, колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 27 січня 2026 року, ухваленій у даній справі. 
Так, Верховний Суд виснував, що суд апеляційної інстанції під час попереднього розгляду справи мав переконатися, що позовна вимога прокурора про зобов`язання товариства привести пам`ятку до належного стану, шляхом проведення ремонтно-реставраційних робіт, має бути достатньо визначеною для можливості її примусового виконання у разі задоволення позову. 
В свою чергу, надаючи правову оцінку зазначеним доводам апелянта, з урахуванням висновків Верховного Суду, колегія суддів зазначає наступне.
В даному випадку, як вбачається з аналізу вищевикладених норм права, консервація, реставрація, ремонт пам`яток місцевого значення здійснюються лише за наявності письмового дозволу органу охорони культурної спадщини обласної державної адміністрацій на підставі погодженої з ним науково-проектної документації.
Розробленню проектів консервації, реставрації, ремонту пам`яток передує проведення необхідних науково-дослідних робіт та складення науково-проектної документації, відповідно до затверджених норм та вимог.
Вимоги до розроблення науково-проектної документації, які є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання в сфері збереження пам`яток архітектури визначені ДБН А.2.2-14-2016 “Склад та зміст науково-проектної документації на реставрацію пам`яток архітектури та містобудування”.
Крім того, у складі організаційно-функціональної структури підприємства - виконавця робіт з консервації, реставрації, ремонту пам`яток мають передбачатися підрозділи та/або фахівці, які забезпечують виконання відповідних виробничо-технічних, виробничих функцій.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що спосіб виконання обов`язку по збереженню пам`ятки має визначатися власником пам`ятки архітектури та відповідним органом охорони культурної спадщини, залежно від результатів обстеження та фахових висновків, на підставі погодженої науково-проектної документації.
Між тим, як вбачається із зібраних матеріалів справи, ТОВ СП “НІБУЛОН” вже розроблено містобудівне обґрунтування щодо будівництва офісного центру на місці відповідної пам`ятки, зі збереженням її головного фасаду, як такого, що має головну історичну цінність.
Вказане містобудівне обґрунтування, зокрема, було погоджено керівником органу охорони культурної спадщини Миколаївської обласної державної адміністрації.
Крім того, ТОВ СП “НІБУЛОН” розроблено історико-містобудівне обґрунтування щодо будівництва відповідного офісного центру, яке було погоджено головою Державної служби з питань національної культурної спадщини.
В свою чергу, у поданій до суду першої інстанції відповіді на відзив прокурор заперечує можливість реалізації розроблених ТОВ СП “НІБУЛОН” планів та відповідної документації, оскільки він вважає, що такі плани суперечать чинному законодавству.
Враховуючи викладене, заявлена прокурором вимога щодо зобов`язання ТОВ СП “НІБУЛОН” привести до належного стану пам`ятку архітектури, шляхом проведення відновлювальних та ремонтно-реставраційних робіт у бажаному йому виконанні, без розроблення нової документації та отримання відповідних дозволів, не може бути задоволена, оскільки вона суперечить встановленій ЗУ “Про охорону культурної спадщини” процедурі та затвердженим видам таких робіт (ч. 1 ст. 26 ЗУ “Про охорону культурної спадщини”).
Вказаний висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду, що викладені в постанові від 02 квітня 2024 року (справа № 140/14556/23).

З іншого боку, вирішуючи питання про можливість зміни обраного прокурором заходу реагування, шляхом покладення на ТОВ СП “НІБУЛОН” будь-яких інших можливих зобов`язань, відмінних від сформованих, але узгоджених з вимогами прокурора, колегія суддів зазначає наступне.
Так, Верховний Суду в постанові від 20 березня 2025 року (справа № 320/2713/20) сформував висновок, що в адміністративних справах, позивачем у яких є суб`єкт владних повноважень, суд не може з власної ініціативи застосовувати заходи реагування щодо юридичних осіб приватного права, відмінні від первинних вимог позову суб`єкта владних повноважень.
В свою чергу, застосовуючи вказані висновки до спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що за відсутності погодженої наукової документації щодо спірної пам`ятки, як умови для проведення її консервації, реставрація або ремонту, суд позбавлений можливості, на власний розсуд, в обхід волі та прав власника щодо такої пам`ятки, але з врахуванням доводів прокуратури, зобов`язати власника пам`ятки виготовити відповідну документації та обрати конкретний вид робіт, визначений у ч. 1 ст. 26 ЗУ “Про охорону культурної спадщини”.
Відповідний висновок суду також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 19 грудня 2023 року (справа № 640/611/20), від 05 березня 2025 року (справа № 300/2291/23).
В свою чергу, оскільки судом першої інстанції не враховано вказаних обставин, не досліджено можливості примусового виконання заявлених прокурором вимог, колегія суддів вважає помилковими висновки суду про необхідність задоволення вимог прокурора.
Між тим, враховуючи вищевикладені висновки про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права під час розгляду даної справи, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі нове рішення про залишення позову без задоволення.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство “Нібулон” – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року – скасувати, з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Окружної прокуратури міста Миколаєва на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство “Нібулон” судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, розміром 3633,60 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
Судді	  	С.В. Дегтярьова   А.В. Крусян