Справа № 204/12840/25
Провадження № 2/204/1345/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра, у складі: 
головуючого – судді Приваліхіної А.І., 
за участю секретаря судового засідання – Єрмак Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
У С Т А Н О В И В:
02 грудня 2025 року ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулося до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , в якій прохає стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № 348445 від 11 січня 2021 року, у сумі 17 300 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 000 гривень, заборгованості за сумою відсотків у розмірі 11 300 гривень (а. с. 1-5 та на звороті). 
В обґрунтування позовних вимог вказано, що 11 січня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 348445, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 6 000 гривень строком на 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Кредитодавцем зобов`язання за договором виконані у повному обсязі шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача. 28 липня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» був укладений Договір факторингу № 28072021, за яким ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», яке в подальшому за договором факторингу № 23/05/24 від 23 травня 2024 року відступило право вимоги до позичальників, у тому числі й до ОСОБА_1 за кредитним договором № 348445 від 11 січня 2021 року позивачу, у сумі 17 300 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 000 гривень, заборгованості за сумою відсотків у розмірі 11 300 гривень. Таким чином, позивач є новим кредитором відповідача за договором позики. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за договором позики перед позивачем не сплачена і становить 17 300 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 000 гривень, заборгованості за сумою відсотків у розмірі 11 300 гривень, яку позивач прохає стягнути з відповідача разом із судовими витратами у сумі 2422 гривні 40 копійок та витратами на правову допомогу у сумі 9 000 гривень (а. с. 1-5 та на звороті). 
Ухвалою суду від 08 грудня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 80), копія якої надіслана сторонам у справі за вихідним № 30457/25-Вих/2/204/5866/25 від 08 грудня 2025 року (а. с. 81). 
Ухвалою суду від 03 лютого 2026 року справі здійснено перехід від розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін до розгляду справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін та призначено судове засідання на 11 годину 30 хвилин 18 лютого 2026 року (а. с. 86).
17 березня 2026 року на адресу суду надійшов відзив представниці відповідача – адвокатки Бут Н.В. (а. с. 118-120), в якому вона позовні вимоги визнає частково, в межах тіла кредиту у сумі 6 000 гривень.
В обґрунтування відзиву зазначає, що дійсно відповідач отримав кредит у сумі 6 000 гривень, які не повернув первісному кредитору. Водночас строк його кредитування становить 10 днів, оскільки пролонгацію він не оформлював, жодних документів він не підписував та не отримував, тому нарахування йому відсотків поза межами строку кредитування вважає незаконним. Більш того, вважає, що позивач не має права вимагати від відповідача погашення заборгованості та відсотків, оскільки не виконав вимоги договору щодо повідомлення боржників про відступлення прав вимоги. 
Також, вказує на те, що відповідно до вимог п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, – із дати мобілізації на весь час їх призову; військовослужбовці, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки й оборони, відсічі й стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України – за період проходження ними військової служби (з дати початку військової служби до дати закінчення військової служби), але не більше тривалості особливого періоду; військовослужбовці, які були призвані на військову службу за призовом осіб з-поміж резервістів в особливий період, – із дати початку на весь час їх призову; дружин (чоловіків) вищезазначених категорій – із 18 травня 2024 (з моменту набуття чинності змін до закону) на весь час призову/проходження військової служби –
звільняються від сплати штрафних санкцій/пені за невиконання зобов`язань перед фізичними особами, підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності (у тому числі банками, кредитними організаціями, зокрема ломбардами, кредитними спілками, лізинговими компаніями), які надають фінансові послуги; звільнення від сплати процентів за користування кредитом. Вказує, що особливий період настав 18 березня 2014 року відповідно до рішення про часткову мобілізацію, оголошеного Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII. Дата закінчення особливого періоду визначається відповідним Указом Президента України. Зазначає, що відповідач перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 з 26 липня 2025 року, має статус учасника бойових дій, отримав медаль «Ветеран війни». Разом з цим, зазначає, що позивачем до позовної заяви не надано жодного документу щодо надання йому правової допомоги, оскільки позовна заява підписана директором ТОВ «Факторинг Партнерс» Сердійчуком Я., який не є адвокатом, а відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є керівником товариства. Водночас, жодних документів в обґрунтування витрат на правничу допомогу в розмірі 9 000 гривень не надає, а лише Акт № 21 від 31 жовтня 2025 року, який не підтверджений оплатою. Тому прохає суд позовні вимоги задовольнити частково. В межах суми наданого відповідачу кредиту – 6 000 гривень, а в решті позовних вимог – відмовити.
18 березня 2026 року на адресу суду надійшла відповідь представниці позивача Ушакової М.І. на відзив (а. с. 131-135), в якому вона зазначає про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог п. 4.1 кредитного договору, строк кредиту може бути продовжено за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п. 1.4 цього договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п. 4.2 (п. п. 4.2.1-4.2.4) договору або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (п. п. 4.3.1-4.3.2) договору. Стверджує, що сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до вимог п. п. 4.2.2-4.2.4 договору. Тобто, в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (п. 4.3 .1 договору).
Вказує, що з розрахунку заборгованості вбачається, що строк кредитування було продовжено за ініціативою відповідача, а пізніше – автоматично у зв`язку із наявною заборгованістю. Тому вважає, що відсутні підстави для сумніву у правильності здійснення розрахунків кредитором, оскільки розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Вказує, що повідомлення боржників про відступлення прав вимоги здійснювалося первісним кредитором, а не позивачем, відповідно до умов укладених договорів відступлення прав вимоги. Зазначає, що неповідомлення боржника про зміну кредитора не тягне за собою визнання договору факторингу не дійсним та не може бути підставою для невиконання боржником зобов`язань, тим більше, що доказів належного виконання таких зобов`язань відповідачем суду не надано. Разом з цим, зазначає про те, що доводи відповідача щодо не співмірності витрат позивача на правову допомогу є необґрунтованими, а понесені позивачем витрати – відповідачем не спростовано. Тому прохає суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
У судовому засіданні представнця позивача – адвокатка Демарчук Н.О., позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала суд їх задовольнити в повному обсязі, обґрунтування надала аналогічні тексту позовної заяви та відповіді на відзив.
У судовому засіданні представниця відповідача – адвокат Бут Н.В., позовні вимоги визнала частково, в межах суми наданого кредиту – 6 000 гривень, в іншій частині позовних вимог – заперечувала та просила суд відмовити, обґрунтування надала аналогічні відзиву на позовну заяву.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 11 січня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено Договір 348445 від 11 січня 2021 року про надання споживчого кредиту (а. с. 26-29), який підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до основних умов кредиту, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 6 000 гривень, строком на 10 днів, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним (стандартна процентна ставка 1,90 % в день; знижена процентна ставка 1,81 %).
За умовами вказаного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах (дата надання/видачі, сума, строк, дата повернення, проценти, графік платежів), встановлених у Заявці.
ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 6 000 гривень шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_2 (а. с. 54).
До теперішнього часу відповідач свої зобов`язання за договором позики № 348445 від 11 січня 2021 року належним чином не виконав.
Відповідно до наданого позивачем Розрахунку заборгованості за Договором № 348445 від 11 січня 2021 року, відповідач станом на 27 липня 2021 року за вищевказаним договором має заборгованість у сумі 17 300 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 000 гривень, заборгованості за сумою відсотків у розмірі 11 300 гривень (а. с. 56-60).
28 липня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» було укладено Договір факторингу № 26082021 (а. с. 6-8), відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пенею за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Відповідно до вимог п. 1.2 вказаного договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі інформації згідно Реєстру боржників – підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. 
Такий акт підписаний сторонами 28 липня 2021 року (а. с. 6).
Згідно з витягом з Реєстру боржників від 28 липня 2021 року до даного Договору факторингу, до ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» перейшло право вимоги, в тому числі за договором позики № 348445 від 11 січня 2021 року, укладеним з відповідачем, загальна сума заборгованості 17 300 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 000 гривень, заборгованості за сумою відсотків у розмірі 11 300 гривень (а. с. 10-12).
23 травня 2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір факторингу № 23/05/24 (а. с. 13-20), відповідно до якого фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (додаток № 1 до цього договору), в розмірі Портфеля заборгованості.
Відповідно до вимог п. 5.2 вказаного договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Актів прийому-передачі реєстру заборгованостей (з одночасною передачею реєстру заборгованостей в електронному вигляді), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписані сторонами Акти прийому-передачі Реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. 
Такі Акти підписані сторонами 23 травня 2024 року (а. с. 24, 25).
Згідно з Реєстром заборгованостей № 1 від 23 травня 2024 року (а. с. 30-32), до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло право вимоги, в тому числі за договором позики № 348445 від 11 січня 2021 року, укладеним з відповідачем, загальна сума заборгованості 17 300 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 000 гривень, заборгованості за сумою відсотків у розмірі 11 300 гривень (а. с. 33).
Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. 
Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.
Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги.
Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України та ст. 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
На підтвердження переходу права первісного кредитора за договором позики № 348445 від 11 січня 2021 року позивачем надано суду договір факторингу № 23/05/24 від 23 травня 2024 року, що був укладений між ним та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», яке набуло право вимоги від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відповідно до договору факторингу № 26082021 від 28 липня 2021 року.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, право вимоги за якими перейшло позивачу. Позичальник умови договору належним чином не виконує, тому позивач має право вимагати стягнення заборгованості із ОСОБА_1 , яке він реалізував, звернувшись до суду, які відповідачем визнано частково в межах суми наданого йому кредиту – 6 000 гривень.
В свою чергу, в частині заперечення позовних вимог щодо нарахованих відсотків, відповідач посилався на те, що визначений договором строк кредитування становить 10 днів, пролонгації він не оформлював, а тому нарахування відсотків поза межами такого строку є незаконним, тим більше, що він є військовослужбовцем на якого поширюються гарантії п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Натомість суд не може погодитися з указаним, з огляду на наступне.
Так, зі змісту договору № 348445 від 11 січня 2021 року убачається, що строк кредитування становить 10 днів, тобто до 21 січня 2021 року включно.
Водночас, відповідно до вимог п. 4.1 кредитного договору, строк кредиту може бути продовжено за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п. 1.4 цього договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п. 4.2 (п. п. 4.2.1-4.2.4) договору або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (п. п. 4.3.1-4.3.2) договору. 
Згідно з вимогами п. 4.3.1 вказаного договору, сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до вимог п. п. 4.2.2-4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.
Разом з цим, п. 4.3.2 вказаного договору визначено, що споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в п. п. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п. 4.2. Договору. 
Як вбачається з розрахунку заборгованості (а. с. 56-60). Первісним кредитором відповідачу нараховувалися відсотки за користування кредитом у період з 11 січня 2021 року по 20 січня 2021 року, включно (тобто в межах строку кредитування – 10 днів), а потім з 22 січня 2021 року по 21 квітня 2021 року включно (тобто в межах 90 днів автопролонгації).
Таким чином, нарахування первісним кредитором відповідачу відсотків поза межами строку кредитування (з 21 січня 2021 року по 21 квітня 2021 року) було обумовлено положеннями кредитного договору № 348455 від 11 січня 2021 року, а відтак є обґрунтованими.
При цьому, суд зазначає, що приписами ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Натомість, вказані приписи ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не можуть застосовуватися до спірних правовідносин не можуть, як на те посилається представник відповідача, оскільки спірні правовідносини сторін виникли 11 січня 2021 року, а статусу військовослужбовця відповідач набув з 26 липня 2025 року (а. с. 122), при цьому закон зворотної сили немає.
З огляду на викладене, враховуючи те, що 11 січня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 348455, за яким останньому було надано фінансовий кредит у сумі 6 000 гривень, строком на 10 діб включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом, однак відповідач умови вказаного договору не виконав, а право вимоги за вказаним договором передано позивачу, суд доходить переконливого висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 248445 від 11 січня 2021 року, у сумі 17 300 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 000 гривень, заборгованості за сумою відсотків у розмірі 11 300 гривень .
Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача.
Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу позивачу у даній справі на підставі договору про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02 липня 2024 року (а. с. 40-42) надавала адвокатське об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС».
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано заявку на надання юридичної допомоги № 1007 від 01 жовтня 2025 року та витяг з Акту № 21 про надання юридичної допомоги від 31 жовтня 2025 року (а. с. 47) на загальну суму 9 000 гривень.
Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.
Також, Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зробила висновок про законність включення «гонорару успіху» адвоката до судових витрат і наголосила на необхідності визначення сторонами розумних меж такого гонорару. ВП ВС виходила із того, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом і клієнтом, у межах правовідносин, між якими й може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. Суд зазначив, що в контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх сумірність із ціною позову та складністю справи.
Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.
Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
З огляду на викладене, враховуючи складність справи, зважаючи на обсяг і складність виконаної адвокатським об`єднанням роботи, виходячи з конкретних обставин справи, приймаючи до уваги заявлену позивачем ціну позову, співмірність та пропорційність понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000 гривень.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.
Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 248445 від 11 січня 2021 року, у сумі 17 300 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 000 гривень, заборгованості за сумою відсотків у розмірі 11 300 гривень.
Понесені позивачем судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 279, 354-355 ЦПК України, суд, - 
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи 6, оф. 521; ЄДРПОУ 42640371) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості, – задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за кредитним договором № 248445 від 11 січня 2021 року, у сумі 17 300 (сімнадцять тисяч триста) гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень, заборгованості за сумою відсотків у розмірі 11 300 (одинадцять тисяч триста) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» витрати по сплаті судового збору в сумі у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» витрати на правничу допомогу у сумі 2 000 (дві тисячі) гривень. 
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи.
Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку. 

Суддя А.І. Приваліхіна