Справа №601/371/26 
Провадження № 1-кп/601/146/2026 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року 
Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Кременець кримінальне провадження №12026216010000018 про обвинувачення:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, неодруженої, із середньою освітою, пенсіонерки, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не депутата, раніше судимої вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 30.04.2025 року за ст. 126-1 КК України, до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинила кримінальне правопорушення проти здоров`я своєї невістки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до вимог ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» ОСОБА_5 є кривдником - особою, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а отже суб`єктом кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.
В ОСОБА_5 , яка 14.01.2026 року близько 15:30 год. перебуваючи на території домогосподарства, що по АДРЕСА_1 , на ґрунті раніше сформованих неприязних відносин, в ході словесної суперечки із невісткою ОСОБА_4 , виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на умисне нанесення удару та побоїв ОСОБА_4 .
Реалізовуючи свій протиправний умисел на вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_5 , із порушення вимог ст.28 Конституції України, яка визначає, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, ст.289 Цивільного кодексу України, яка визначає, що фізична особа має право на особисту недоторканність; фізична особа не може бути піддана катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, перебуваючи у вище вказаний час та вказаному місці, усвідомлюючи протиправний характер та значення своїх дій, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, перебуваючи на території домогосподарства, що по АДРЕСА_1 , переслідуючи мету спрямовану на умисне завдання удару ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, дерев`яною палицею, яку тримала у правій руці із застосуванням сили умисно кинула в напрямку ОСОБА_4 , яка в той момент перебувала на відстані 3-4 метри від жінки, в результаті чого палиця влучила у праву частину лобної ділянки ОСОБА_4 .
Вказаними діяннями ОСОБА_5 завдала ОСОБА_4 фізичний біль не спричинивши тілесних ушкоджень.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, визнала повністю за обставин, що вказані в обвинувальному акті, щиро розкаялася та пояснила, що в січні 2026 року після обіду за місцем свого проживання вдарила палицею в обличчя свою невістку ОСОБА_4 .
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні відносно міри покарання покладається на розсуд суду.
Прокурор в судовому засіданні просить призначити обвинуваченій ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.126 КК України у вигляді штрафу у розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, із врахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України, покарання за вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 30.04.2025 та за даним вироком виконувати самостійно. Речові докази по справі знищити.
Обвинувачена ОСОБА_5 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю погодилася зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовилася від їх дослідження під час судового розгляду.
Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачена та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
Таким чином, оцінивши в сукупності всі фактичні обставини справи, суд приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, яке слід кваліфікувати за ч.1 ст.126 КК України умисне завдання удару, який завдав фізичного болю та не спричинив тілесного ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд відповідно до ст.50, 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, яка раніше судима, згідно характеристики голови Почаївської міської ради зловживає спиртними напоями, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. 
Обставинами, згідно ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 суд визнає - щире каяття, активне сприяння досудовому розслідуванню.
Обставинами, згідно ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченої суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.
З урахуванням наведеного суд вважає, що обвинуваченій ОСОБА_5 слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді штрафу.
Дане покарання на думку суду відповідає передбаченій ст.50 КК України меті покарання, зокрема, виправленню обвинуваченої, запобіганню вчинення нею нових злочинів.
Також суд враховує, що вироком Кременецького районного суду Тернопільської області № 601/503/25 від 30.04.2025 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено їй покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.
Частиною 1 ст.71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
У той же час, відповідно до положень ч. 3 ст. 72 КПК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Таким чином, призначені покарання за цими вироками, відповідно до ч. 3 ст.72 КК України слід виконувати самостійно.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.
На підставі наведеного та керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 40 (сорок) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, із врахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України, покарання за вироком Кременецького районного суду Тернопільської області №601/503/25 від 30.04.2025, яким ОСОБА_5 засуджено за ст. 126-1 КК України у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду та покарання за даним вироком у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень - виконувати самостійно.
Речові докази: дерев`яну палицю, яку передану на зберігання в камеру зберігання речових доказів Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області – знищити.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Тернопільського апеляційного суду через Кременецький районний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: