МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2026 р.  	№ 400/7640/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу 

за позовом	Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005, 	

до відповідача	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

про	стягнення податкового боргу у сумі 27 470,60 грн,	

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов позов Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - позивач) ОСОБА_1 (далі - відповідач) з вимогами:
стягнути заборгованість у розмірі 32 141,38 грн на користь відповідного бюджету в рахунок погашення податкового боргу з: податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання у розмірі 27 470,60 грн; податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 4 670,78 грн.
В обґрунтування позовних вимог, позивач, зокрема, зазначив, що борг відповідача виник на підставі відповідних податкових повідомлень-рішень, і є узгодженим. Позивачем вживалися заходи щодо стягнення податкової заборгованості у встановленому законодавством порядку, проте борг у добровільному порядку відповідачем не сплачений, а тому підлягає примусовому стягненню. 
Ухвалою суду від 18.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
У відзиві, який надійшов до суду 28.08.2025, відповідач висловив незгоду з позовом і зазначив, що податок на нерухоме майно ним сплачений. Щодо мінімального податкового зобов`язання, то позивач звертає увагу суду, що земельна ділянка, за яку нараховано цей податок, використовуються фермерським підприємством «Чеслава», засновником якого є позивач. При цьому, ФГ «Чеслава» у 2022-2024 році нарахувало мінімальне податкове зобов`язання за зазначену ділянку. Відтак, на думку позивача, відповідач повторно визначив податкові зобов`язання за одну й ту саму земельну ділянку. Просить у задоволенні позову відмовити.
23.09.2025 позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій останній заперечив проти відзиву з тих підстав, що податкові повідомлення-рішення, якими визначено позивачу податок на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання, належним чином вручені відповідачу. У разі незгоди з визначеним податковим зобов`язанням відповідач мав передбачене пунктом 170.14.6 пункту 170.14 статті 170 Податкового кодексу України право звернутись до податкового органу для проведення звірки даних. Враховуючи, що відповідач до податкового органу не звертався, позивач наполягає на правомірності податкових повідомлень-рішень. 
Також, 23.09.2025 позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначено, що податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, завлений до стягнення у межах справи №400/7640/25, погашено Відповідачем у повному обсязі. А відтак, на даний час у ОСОБА_1 наявна непогашена податкова заборгованість/недоїмка у сумі 27 470,60 грн., з яких: податок на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання – 27 470,60 грн., а саме: - нараховано відповідно до податкового повідомлення-рішення від 28.07.2023 №254835-24/14-14, за період 2022 рік, по строку сплати 28.01.2024, у розмірі 13 735,30 грн; нараховано відповідно до податкового повідомлення-рішення від 27.06.2024 №693963-24/14-14, за період 2023 рік, по строку сплати 18.10.2024, у розмірі 13 735,30 грн.
Ухвалою від 26.09.2025 суд постановив продовжити розгляд справи з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. 
Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін; з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи зазначені приписи справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи(у письмовому провадженні).
Дослідивши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у ОСОБА_1 в період 2022-2023 років перебувала у власності земельна ділянка площею 12,4945 га кадастровий номер 4821484800:02:000:0420, право власності зареєстровано 23.03.2017 року на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серія та номер III-МК № 042996, виданий 18.04.2001 р., видавник Улянівська сільська рада Братського району, Миколаївської області.
За відомостями інтегрованих карток платника податків за 2023, 2024 роки у відповідача наявна заборгованість зі податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання, що підлягає сплаті фізичними особами у сумі 27 470,60 грн.
Зазначений податковий борг виник на підставі прийнятих контролюючим органом податкових повідомлень-рішень:
від 28.07.2023 №254835-24/14-14, яким визначено податкове зобов`язання за період 2022 року у розмірі 13 735,30 грн, яке відповідачем отримано 29.11.2023, про що свідчить підпис останнього на корінці податкового повідомлення-рішення;
від 27.06.2024 №693963-24/14-14, яким визначено податкове зобов`язання за період 2023 року у розмірі 13 735,30 грн, яке відповідачем отримано 09.08.2024, про що свідчить підпис останнього на корінці податкового повідомлення-рішення.
Контролюючим органом вживалися заходи щодо стягнення податкового боргу з відповідача у встановленому законодавством порядку, а саме на адресу відповідача поштою направлена податкова вимога від 29.03. 2024 № 0007501-1305-1429 , яка була направлена відповідачу та повернена за закінченням терміну зберігання 06.04.2024. 
У зв`язку з несплатою відповідачем протягом граничних строків податкового боргу, ГУ ДПС у Миколаївській області звернулось з даним позовом до суду на виконання наданих Податковим кодексом України повноважень.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні приписи законодавства.
У силу п.36.1 ст.36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені Податковим кодексом, законами з питань митної справи.
Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п.38.1 ст.38 ПК України).
Відповідно до пункту 58.2 статті 58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Застосовуючи ці приписи до обставин справи вбачається, що податкові повідомлення рішення, якими визначені податкові зобов`язання відповідача є належними врученими.
У разі незгоди з податковим повідомленням - рішенням, яким платнику податків визначено податкові зобов`язання, останній має право оскаржити таке податкове повідомлення рішення в адміністративному чи судовому порядку. Протягом строку оскарження грошове зобов`язання вважається неузгодженим.
Разом з тим, відповідачем не надано жодного доказу оскарження, скасування чи відкликання податкових повідомлень-рішень від 28.07.2023 №254835-24/14-14, від 27.06.2024 №693963-24/14-14.
Також відповідачем не надано доказів сплати грошового зобов`язання, нарахованого вказаними податковими повідомленнями-рішеннями.
Суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 18.04.2019 по справі №813/2092/15, за якими: «Вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту, перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо». «При цьому питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкові повідомлення-рішення, згідно з якими відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз».
У даній справі вимогою заявленого позову також є стягнення податкового боргу за узгодженим податковим повідомленням-рішенням (в адміністративного чи судовому порядку не оскаржувалось), а отже, як зазначено в правовій позиції Верховного Суду, питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкові повідомлення- рішення, згідно з якими відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у справі, а відповідно не має здійснюватися їх правовий аналіз.
Таким чином, питання правомірності прийняття податкового повідомлення - рішення, має досліджуватися при розгляді справи про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, а не при розгляді даної справи про стягнення з відповідача узгодженого податкового боргу.
При цьому суд, оцінюючи доводи відповідача щодо того, що нарахування йому податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання є неправомірним в зв`язку з перебуванням земельних ділянок у користуванні ФГ «Чеслава», яке нарахувало і сплатило єдиний податок четвертої групи з урахуванням земельної ділянки кадастровий номер 4821484800:02:000:0420 , зазначає наступне. 
За нормами п. 170.14. ст. 140 Податкового кодексу України, яка регулює особливості визначення загального мінімального податкового зобов`язання платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, встановлено, що 
для платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, не переданих такими особами в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, загальне мінімальне податкове зобов`язання визначається контролюючим органом.
У разі передачі таких земельних ділянок в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, їх розмір враховується при визначенні загального мінімального податкового зобов`язання орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) таких земельних ділянок у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідачем передано земельну ділянку ФГ «Чеслава» 05.12.2023, право користування зареєстровано 12.12.2023. При цьому, предметом стягнення за обставинами цієї справи є податкові періоди 2022 – 2023 років. Тобто, податковий період 2022 року, податковий період з 01.01.2023 по 12.12.2023 року, за які визначено податкові зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб, передували переданню земельної ділянки в користування іншій особі. 
Крім того, відповідно до приписів підпункту 170.14.6 пункту 170.14 статті 170 Податкового кодексу України у разі незгоди платника податку з визначеним контролюючим органом загальним мінімальним податковим зобов`язанням та/або розрахованою у відповідному податковому повідомленні-рішенні сумою річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб такий платник податку має право у порядку, встановленому статтею 42 цього Кодексу, звернутися до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних, використаних для розрахунку суми податку на доходи фізичних осіб, з наданням підтвердних документів, зокрема щодо:
земельних ділянок, що знаходяться у платника податку у власності та/або постійному користуванні або в оренді (суборенді, емфітевзисі), їх нормативної грошової оцінки та площі;
суми доходу, отриманого від реалізації власної сільськогосподарської продукції;
суми сплачених податків, зборів, платежів.
У разі подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюючих документів на земельні ділянки або договорів про передачу в оренду, емфітевзис або інше користування земельних ділянок, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, відомості про які відсутні у базах даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, обчислення мінімального податкового зобов`язання здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом інформації від відповідних органів про власність/користування або перехід права власності/користування на такі земельні ділянки.
Якщо за результатами звірки виявлено розбіжності між даними контролюючого органу та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, контролюючий орган протягом 10 днів, наступних за днем завершення звірки, зобов`язаний скасувати (відкликати) таке податкове повідомлення-рішення та у разі потреби надіслати (вручити) платнику податку нове податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку, складене з урахуванням результатів проведеної звірки.
Натомість, матеріалами справи не підтверджено, що після отримання податкових повідомлень рішень від 28.07.2023 №254835-24/14-14, від 27.06.2024 №693963-24/14-14, відповідач звертався до контролюючого органу з відповідною заявою про звірку і наданням визначених податковим кодексом України доказів. 
Враховуючи викладене, суд висновує, що позивач має узгоджений податковий борг з податку з доходів фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання, яке перетворилось на податковий борг платника у розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.
Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений Податковим кодексом України строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Отже, узгоджене грошове зобов`язання, проте не сплачене платником податків у добровільному порядку в строки визначені законодавством набуває статусу податкового боргу, з метою стягнення якого контролюючий орган має право звертатись з відповідним позовом до суду.
Відповідно до положень ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Судом встановлено, що контролюючим органом була сформована податкова вимога форми «Ф» від 29.03. 2024 № 0007501-1305-1429, яка направлена на адресу відповідача. 
Позивач стверджує, що податковий борг відповідача з моменту винесення податкової вимоги від 29.03.2024 не переривався і не був погашений повністю. Відповідач це твердження не спростував.
Отже, суд доходить висновку, що податковим органом дотримана процедура визначення податкового зобов`язання відповідача та повідомлення останнього про наявність податкового боргу. Однак вказані дії позивача не призвели до погашення відповідачем податкового боргу.
Підпунктом 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право, крім іншого, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно з п.41.2 ст.41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу.
За приписами пункту 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Згідно ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, судом з`ясовано, що відповідач на час розгляду справи має узгоджений податковий борг з податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання в сумі 27 470,60 грн. У зв`язку з цим, суд доходить до висновку, що вказана сума заборгованості повинна бути стягнута з відповідача, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Позивачем не надано доказів понесення витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, у зв`язку з чим розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст.2, 5, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255, 295, КАС України, суд,-
ВИРІШИВ:
1. Позов Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005 ЄДРПОУ 44104027) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити повністю. 
2.Стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 27470,60 (двадцять сім тисяч чотириста сімдесят гривень 60 коп) грн на користь відповідного бюджету в рахунок погашення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко