12.03.2026 Справа № 756/17528/25
Унікальний № 756/17528/25
Провадження № 2/756/2146/26

Р I Ш Е Н Н Я
 
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
12 березня 2026 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.‚
при секретарі - Калюжній А.Г.,

розглянувши у судовому засiданнi в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовомКомунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

в с т а н о в и в:

У жовтні 2026 року КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , у якому просять стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 139 045,21 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 3 028,00 грн. 
11.10.2018 року між ПАТ «КИЇВНЕРГО» та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 601-18 (далі - Договір цесії), відповідно до якого ПАТ «КИЇВНЕРГО» відступило, а Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (далі - споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії.
Згідно п. 3.4.2 Договору цесії новий кредитор має право на отримання замість кредитора споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей.
Позивач вказує, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , під`єднана до внутрішньо будинкової системи теплопостачання, відповідач ОСОБА_1 зареєстрована у зазначеній квартирі, а отже є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води.
Позивач зазначає, що порушуючи умови договору та норми законодавства, відповідач своєчасно не вносила плату за надану теплову енергію, в результаті у останньої утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача станом на 01.09.2025 року становить 139 045,21 грн.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце повідомлялися належним чином, надали заяву про розгляд справи без їхньої участі, у якій зазначили, що не заперечують проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у позові повністю, з огляду на наступне. На підтвердження інформації щодо осіб, зареєстрованиху квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , позивач долучає витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва №136456191 від 02.09.2025 року, з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована у зазначеній квартирі. При цьому, представник відповідача вказує, що відповідач не є власником вищезазначеної квартири та долучає до відзиву витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якому вказано, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 з 25.09.2017 року належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».
Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Відповідно ч. 5 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
У ході розгляду справи було встановлено, що відповідач не є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.
На позивача покладений обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.
Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів. 
Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згоден, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.
З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.
Згідно ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України (2004 р.), норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України (в редакції Закону№ 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 р.). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.
Будь-яких клопотань зі сторони позивача про заміну не належного відповідача суду не подано, більше того представник позивача просить розглядати справу із вимогами до ОСОБА_1 за їхньої відсутності на підставі наявних матеріалів справи.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає за потрібне у позові КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 відмовити, оскільки відповідач не є власником квартири за адресою:   АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями документів долучених представником відповідача до відзиву на позовну заяву. 
При цьому, суду не надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження обов`язку ОСОБА_1 утримувати житло та сплачувати кошти за житлово-комунальні послуги, яке належить юридичній особі від 25.09.2017 року.
Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн., однак така вимога має бути викладена та обґрунтована в окремій заяві. З огляду на зазначене, суд вважає за потрібне відмовити у стягненні з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі викладеного, керуючись ст. 1054 ЦК України, ст.ст. 13, 51, 263- 265 ЦПК України, суд -

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення. 

Суддя           А.В. Шевчук