Справа № 367/9890/25 
Провадження по справі № 1-кп/367/322/2026

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року        місто Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025221160000277 від 20.03.2025 стосовно 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зі слів освіта повна загальна середня, не одруженого, неповнолітніх дітей немає, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11.01.2021 за частиною першою статті 185, частиною другою статті 186, частиною першою статті 125 КК України, на підставі частини першої статті 70 КК України остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільнено з місць позбавлення волі 26.04.2024 у зв`язку з відбуттям строку покарання, 
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною четвертою статті 190 КК України, - 
установив:
І. Формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним.
ОСОБА_4 будучи раніше неодноразово судимим, у тому числі за злочини проти власності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив нове умисне кримінальне правопорушення проти власності за таких обставин.
З метою досягнення злочинного умислу ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій та погодившись за грошову винагороду сприяти у виконанні спільного злочинного плану, надав реальну допомогу іншим співучасникам шляхом надання власних технічних засобів та знарядь, в тому числі електронно-обчислювальної техніки, у заволодінні, шляхом обману та переведенні в готівку грошових коштів потерпілої.
У невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 19.03.2025 у невстановленої групи осіб, за попередньою змовою виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном – грошовими коштами необмеженого кола осіб, вчинене шляхом обману (шахрайство) в умовах воєнного стану, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.
З цією метою останні, діючи з корисливих мотивів, розробили план злочинних дій, який полягав у створенні оголошення в мережі Інтернет про нібито надання благодійної допомоги від організації «ЮНЕСКО», яке містить фішингові посилання на нібито банківські сервіси, які використовуються для подальшого отримання банківських даних, в тому числі номерів банківських та карткових рахунків, фінансових номерів, анкетних даних власників таких рахунків та інших даних необхідних для подальшого отримання доступу до грошових коштів, які зберігаються на таких рахунках, а також отримання віддаленого доступу до мобільного телефону потенційних потерпілих.
Так, 19.03.2025 ОСОБА_6 , побачивши указане оголошення, здійснила вхід за розміщеним у ньому фішинговим посиланням, після чого була перенаправлена до інтернет-банкінгу «Приват24» де заповнивши свої банківські дані, фактично надала доступ до рахунку стороннім особам. Надалі невстановлені особи, зателефонувавши ОСОБА_6 , та ввівши її в оману, представляючись співробітниками банку, надаючи їй вказівки та поради, отримали доступ до телефону потерпілої та використовуючи її дані, відкрили нові та використавши наявні рахунки в різних банківських установах, з яких у подальшому було переведено та знято грошові кошти потерпілої на загальну суму 148 202 гривні.
У подальшому, 20.03.2025 у період часу з 05:54 до 06:00 год. ОСОБА_4 , виконуючу свою злочинну роль, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, з метою незаконного збагачення, перебуваючи на автозаправній станції «ОККО» за адресою: Київська область, селище Гостомель, вулиця Гайдамацька, будинок 11А, використав власний мобільний пристрій, до якого шляхом обману була прив`язана банківська картка потерпілої ОСОБА_6 , за допомогою технології безконтактних платежів здійснив ряд операцій, а саме купівлю товарів багаторазовими платежами на незначні суми, а також зняття готівки з каси на автозаправній станції «ОККО», чим заволодів частиною грошових коштів ОСОБА_6 , після чого покинув місце події, та зазначеними коштами розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, своїми умисними діями невстановлені досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, за попередньою змовою з ОСОБА_4 спричинили потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 148 202,00 гривень.
Указаними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною п`ятою статті 27, частиною четвертою статті 190 КК України - пособництво у заволодінні чужим майном, вчиненому шляхом обману (шахрайство), повторно, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.
ІІ Позиція обвинуваченого, інших учасників провадження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, зазначив, що скоєному щиро розкаюється. Під час судового розгляду погодився здійснювати розгляд за відсутності його захисника. Також підтвердив усі обставини, викладені в обвинувальному акті, повідомив суду, що положення статті 349 КПК України він розуміє у повному обсязі. Також зазначив, що, дійсно, 20.03.2025 використовуючи власний мобільний телефон «IPhone» через безконтактну систему самостійно здійснював покупки та розраховувався чужою картою, також знімав готівку через касу приблизно 8 чи 10 тис.грн. Про те, що картка належить ОСОБА_6 він не знав, але розумів, що вона йому не належить. Відомості про картку йому надав знайомий. Указане відбувалося у селищі Гостомель на автозаправній станції «ОККО» куди дістався на автомобілі, який належить його знайомому. Також зазначив, що майнову шкоду, завдану його діями ОСОБА_6 , у сумі 148 202,00 визнає, щодо моральної шкоди поклався на розсуд суду. Заходів щодо відшкодування шкоди ОСОБА_6 не вживав. Також підтримав позицію прокурора щодо запропонованої міри покарання.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин вчиненого, добровільності та істинності його позиції.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав пред`явлене обвинувачення, просив призначити ОСОБА_4 покарання за вчинення правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, відповідно до статті 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням та установити іспитовий строк 3 роки. Долю речових доказів вирішити відповідно до статті 100 КПК України, а також стягнути з ОСОБА_4 витрати за проведення експертних досліджень. Урахувати як обтяжуючу обставину рецидив злочину, як пом`якшуючу – щире каяття. Питання щодо вирішення цивільного позову залишив на розсуд суду.
Представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що вина ОСОБА_7 доведена, тим більше, що він сам визнав свою провину та повідомив суду, що визнає ті обставини, що указані у обвинувальному акті. Щодо міри покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду.
ІІІ Докази на підтвердження встановлених судом обставин
На підставі частини третьої статті 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно доказів, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.
Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_6 , її представник адвокат ОСОБА_5 , а також прокурор ОСОБА_3 правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, їм роз`яснено, що у такому випадку вони мають можливість оскаржити вирок суду лише в частині призначеного покарання. Водночас, ураховуючи позицію обвинуваченого судом ухвалено рішення розгляд цивільного позову проводити у загальному порядку.
ІV. Правова кваліфікація кримінальних правопорушень
Оцінивши у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, показання обвинуваченого, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, тобто вважає його таким, що він вчинив указане кримінальне правопорушення, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за частиною п`ятою статті 27, частиною четвертою статті 190 КК України – пособництво у заволодінні чужим майном, вчиненому шляхом обману (шахрайство), повторно, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.
V. Мотиви призначення покарання
Згідно з частиною другою статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Аналізуючи зібрані у справі докази, які характеризують особистість обвинуваченого, суд ураховує таке.
В пункті першому Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Судом при призначенні покарання враховуються вимоги статті 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженим так і іншими особами, при цьому покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Кримінальне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 190 КК України відповідно до статті 12 КК України віднесено до тяжких злочинів.
При цьому, суд ураховує, що ОСОБА_4 раніше судимий, до нього застосовувалися заходи виховного характеру як до особи, яка будучи неповнолітньою вчинила кримінальне правопорушення, неодружений, не працює, за місцем зареєстрованого проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. З місць позбавлення волі звільнився у 2024 році і через не значний проміжок часу почав вчиняти нові правопорушення.
Обставин, які згідно зі статтею 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не установлено.
У судовому засіданні ОСОБА_4 указував, що визнає провину у вчиненні кримінального правопорушення та щиро розкаюється. Однак при визначені наявності щирого каяття суд враховує, що поняття «щире каяття» це певне суб`єктивне ставлення особи до вчиненого нею злочину. Так, на думку суду, ОСОБА_4 хоч і давав послідовні свідчення, визнав вину і зазначив, що щиро розкаюється, однак будь-якого щирого жалю не проявив, свою діяльність негативно не оцінював та дії свої не осуджував, не вживав заходів щодо вибачення перед потерпілою та відшкодування завданої майнової шкоди, а також не демонстрував готовності понести покарання за вчинене правопорушення.
Обставиною, яка згідно статті 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає рецидив злочину.
З огляду на викладені обставини, враховуючи відомості про особу, суд вважає, що ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України слід призначити покарання у межах санкції статті у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Підстав для застосування статті 75 КК України суд не убачає, оскільки саме по собі звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до особи, якщо сукупність обставин, що пом`якшують відповідальність, разом з іншими обставинами установленими судом свідчать про те, що виправлення засудження можливе без ізоляції від суспільства. Суд ураховує, що ОСОБА_4 після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, протягом менше року з моменту звільнення з місця позбавлення волі вчинив нове дане кримінальне правопорушення. За місцем зареєстрованого проживання характеризується негативно, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.
Матеріали провадження не містять відомостей, які свідчать про зниження суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та особи самого засудженого, що зумовлювало б можливість виправлення його без ізоляції від суспільства.
Суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення волі буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
VI. Щодо цивільного позову.
Під час розгляду справи потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 148 202,00 грн та 100 000 грн моральної шкоди. Указаний цивільний позов ухвалою суду від 14.01.2026 прийнято до розгляду у цьому провадженні, копію позовної заяви вручено ОСОБА_4 04.02.2026.
В обґрунтування своїх вимог потерпіла посилається на те, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого їй завдано матеріальної шкоди на суму 148 202,00 грн. Крім того, протиправними діями їй завдано і моральну шкоду, яка полягала у емоційних стражданнях та моральних переживаннях, негативного впливу на стан здоров`я. ОСОБА_6 вимушена була протягом майже року брати участь у слідчих процесуальних діях, мала психічні страждання у зв`язку з систематичними нервовими розмовами з працівниками банківської установи з приводу припинення нарахування штрафних санкцій та пені за користування кредитом за картковим рахунком, з якого коштами заволодів обвинувачений ОСОБА_4 разом із невстановленими особами, матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження. У сукупності указані обставини супроводжувалися значним погіршенням здоров`я, а все життя зазнало вимушених тяжких змін.
У судовому засіданні представник потерпілої адвоката ОСОБА_5 цивільний позов підтримав у повному обсязі, зауважив, що потерпіла є особою похилого віку, проживає у Харківській області і вимушена була майже протягом року брати участь у слідчих діях як на території Харківської, так і Київської областей, від початку кримінального провадження брала активну участь у кримінальному провадженні, тривалий час систематично їй телефонують представники банківських і фінансових установ з приводу нарахування заборгованості за кредитні кошти. Зауважив, що обставини, указані у позовній заяві, а також зазначені у судовому засіданні в цілому погіршили стан її здоров`я, вона постійно хвилюється та нервує з приводу указаних подій.
Обвинувачений заявлений цивільний позов у частині майнової шкоди визнав, у частині стягнення моральної залишив на розсуд суду.
Розглядаючи цивільний позов судом ураховується таке.
Відповідно до статті 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені положеннями статті 1166 ЦК України, де указано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Суд враховує, що згідно із встановленими під час судового розгляду обставинами, які жодним із учасників справи не заперечувалися, обвинувачений своїми умисними протиправними діями допустив завдання шкоди потерпілій ОСОБА_6 , а саме виведення коштів з її банківських карток, та у подальшому розпорядився ними на власний розсуд. Зазначеними діями ОСОБА_6 завдана шкода у сумі 148 202, 00 грн, яку обвинувачений не заперечував. З огляду на викладене в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди судом ураховується таке.
Згідно з частиною другою статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
Позивачкою зазначено, що протягом майже року внаслідок протиправних дій стосовно неї вона вимушена брати участь у слідчих та процесуальних діях, пов`язаних з досудовим розслідуванням та судовим розглядом, спілкуватися з банківськими та фінансовими установами з приводу виведення коштів з її банківської картки, урегульовувати питання щодо не нарахування їй пені та штрафних санкцій та кредитною заборгованістю. Указане у сукупності призвело до погіршення її стану здоров`я, а життя зазнало вимушених тяжких змін.
Водночас, до позовної заяви позивачкою та її представником не долучено будь-яких письмових доказів, зокрема щодо стану здоров`я, які б підтверджували доводи щодо погіршення стану здоров`я саме внаслідок вчинення протиправних дій стосовно неї.
З огляду на указане, у зв`язку із характером і глибиною душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла, внаслідок необхідності участі її у процесуальних діях, пов`язаних з кримінальним провадженням, ґрунтуючись на принципах розумності, виваженості і справедливості суд вважає, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
На підставі викладеного, відповідно до положень статей 23, 1167 ЦК України, статей 128, 368 КПК України, на користь потерпілої слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 30 000,00 гривень.
VІІ. Питання щодо речових доказів, витрат на залучення експертів, запобіжного заходу.
Судові витрати згідно частини другої статті 124 КПК України, а саме витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення судових експертиз в сумі 6 785,28 грн, що проводилась експертами КНДІСЕ Міністерства юстиції України, підлягають стягненню з обвинуваченого.
Питання щодо речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України. 
Підстави для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не убачає.
Керуючись статтями 50, 65-67, частиною другою статті 307 КК України, частиною другою статті 308 КК України, частинами першою та третьою статті 321 КК України, статтями 100, 124, 349, 370, 374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною четвертою статті 190 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. 
Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.
Стягнути з  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави витрати за проведення судової експертизи №7079/25-35.2 від 14.08.2025 в сумі 6 785 (шість тисяч сімсот вісімдесят п`ять) гривень 28 (двадцять вісім) копійок.
Речовий доказ - електронний носій DVD-R диск, визнаний таким постановою від 21.05.2025, після набрання вироком законної сили залишити у матеріалах кримінального провадження.,
Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , майнову шкоду у сумі 148 202 (сто сорок вісім тисяч двісті дві) гривні 00 копійок, а також моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у сумі 30 000 (тридцять) тисяч гривень.
Вирок може бути оскаржений, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій, його представнику та прокурору у порядку, визначеному статтями 376 КПК України, а особам, які не були присутніми під час його проголошення - направити не пізніше наступного дня.
Вирок складено та проголошено 26.02.2026.

Суддя	  	ОСОБА_1