Справа № 159/5064/25 	Головуючий у 1 інстанції: Чалий А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/172/26  	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Максимівим Володимиром Мироновичем, на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2025 року, 
В С Т А Н О В И В:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (ТзОВ "ФК "Кредит-Капітал") в липні 2025 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.11.2020 між ТзОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2112461. Правочин вчинено в електронній формі шляхом введення відповідачкою одноразово ідентифікатора. На підставі даного договору кредитодавець надав відповідачці кошти шляхом їх зарахування на платіжну картку вказану відповідачкою в сумі 10000,00 гривень. Відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконувала, термін повернення кредиту в повному обсязі настав, заборгованість погашена не була. 23.03.2021 між ТзОВ "Мілоан" та ТзОВ "ФК "Кредит-Капітал" укладено договір відступлення прав вимоги №65-МЛ, згідно якого позивач отримав право грошової вимоги до відповідачки в розмірі 36116,70 гривень, які просить стягнути з останньої, а також судові витрати по справі.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2025 року позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 2112461 від 29.11.2020 в розмірі 36116,70 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 2422,40 грн в рахунок відшкодування судового збору та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 7000,00 грн.
Відповідач ОСОБА_1 через представника адвоката Максиміва В. М. подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим у результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки не взяв до уваги відсутність підпису на кредитному договорі, не врахував безпідставність сплати відповідачем платежів, що договором не передбачені. Позивач не надав доказів погодження умов договору, на які він посилається, у зв`язку з відсутністю узгодження його шляхом накладення електронного підпису на кредитний договір. Відсутність електронного підпису на договорі суперечить нормам Закону України “Про електронну комерцію”. Надана позивачем копія платіжного доручення від 29.11.2020 № 3263770 про перерахуванні відповідачу 10000,00 грн не містить підпису виконавця та відбитку штампа банку, що суперечить Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій Постановою НБУ від 21.01.2004 № 22 та зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976 (з наступними змінами і доповненнями). Щодо стягнення одноразової комісії в сумі 1000,00 грн, то відповідно до постанови Верховного Суду від 20.02.2019 в справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватись будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. За таких обставин пункти кредитного договору про сплату комісії є нікчемними. Щодо правомірності нарахування процентів поза строком користування кредитними коштами та правомірності зарахування сум сплати від відповідача в рахунок комісії за пролонгацію договору, то після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (такий правовий висновок викладений в п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12). В порушення п. 6.10 Правил надання фінансових кредитів ТзОВ "Мілоан", матеріали справи не містять доказів того, що первісний кредитор розміщував пропозицію про пролонгацію на сайті, а відповідач її прийняла. Відсутні докази того, що відповідач вносила кошти саме за пролонгацію. Просить скасувати рішення суду першої інстанції у цій справі та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Позивач через представника адвоката Усенка М. І. подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що при укладенні кредитного договору з ОСОБА_1 повністю дотримано вимоги Закону України “Про електронну комерцію”. Розрахунок суми боргу містить усі необхідні відомості для того, аби ідентифікувати його як такий, що підтверджує суму боргу саме по цьому кредитному договорі. Відсотки за користування кредитом нараховані у порядку і у строки передбачені кредитним договором. Часткова сплата відповідачем боргу свідчить про укладення договору та про визнання боргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.
За змістом частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 29.11.2020 між ТзОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2112461. Відповідно до даного договору кредитодавець надав позичальниці ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 10000,00 гривень строком на 15 днів (з 29.11.2020 по 14.12.2020). Комісія за надання кредиту - 1000, 00 гривень. Проценти за користування кредитом - 2250, 00 гривень (1,5% та 5% (стандартна, базова) за кожен день користування кредитом). Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Для підписання договору №2112461 від 29.11.2020 ОСОБА_1 було використано електронний підпис з одноразовим ідентифікатором "V38890". 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до п. 6, п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ “Про електронну комерцію” електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За ч. 1, ч. 12 ст. 11 ЗУ “Про електронну комерцію” пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Частина 1 ст. 12 ЗУ “Про електронну комерцію” визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_1 не укладала кредитний договір, оскільки кредитний договір містить повну інформацію щодо особи позичальника, її персональні дані, номер мобільного телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника. Вказане підтверджується і довідкою про ідентифікацію, яка наявна в матеріалах справи. В відзиві на позовну заяву, який подано до суду першої інстанції, відповідач не заперечувала факт укладення кредитного договору. Крім того, ОСОБА_1 здійснювала платежі на виконання умов кредитного договору, зокрема, 15.12.2020 – сплата процентів по кредиту (750,00 грн), сплата тіла кредиту (500,00 грн), 22.12.2020 - сплата процентів по кредиту 399,00 грн), сплата тіла кредиту (285,00 грн), 25.12.2020 - сплата процентів по кредиту 401,00 грн), сплата тіла кредиту (276,00 грн), 27.12.2020 - сплата процентів по кредиту 310,00 грн), сплата тіла кредиту (254,00 грн), сплата процентів по кредиту 776,00 грн), сплата тіла кредиту (446,00 грн), 09.01.2021 - сплата процентів по кредиту 995,00 грн), сплата тіла кредиту (411,00 грн), а також платежі 15.12.2020, 22.12.2020, 25.12.2020, 27.12.2020, 09.01.2021 – сплата комісії за пролонгацію.
ТзОВ "Мілоан" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі шляхом успішного перерахування коштів в розмірі 10000,00 гривень на платіжну картку клієнта ОСОБА_1 НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням 34263770 від 29.11.2020. Кредитор не відкривав для ОСОБА_1 окремого рахунка, а перерахував кошти на картку, вказану нею.
Доводи апеляційної скарги про невідповідність платіжної інструкції Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій Постановою НБУ від 21.01.2004 № 22 та зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976 є безпідставним, оскільки вона передбачає проведення банком розрахунків на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді. 
Взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за договором в розмірі 36116,70 гривень, яка складається з: заборгованість за тілом кредиту - 7828,00 гривень, заборгованість за процентами - 27288,70 гривень, заборгованість за комісією - 1000,00 гривень. Відповідач не спростувала наданого позивачем розрахунку.
23.03.2021 між ТзОВ "Мілоан" та ТзОВ "Кредит-Капітал" укладено договір відступлення прав вимоги №65-МЛ, згідно якого товариство отримало право грошової вимоги за кредитним договором № 2112461 від 29.11.2020, боржник – ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості - 36116, 70 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України).
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (такий правовий висновок викладений в п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).
Пункт 2.3.1 Кредитного договору № 2112461 передбачає, що позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі Правил), які є невід`ємною частиною договору. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.
Пункт 6.14 Правил передбачає, що якщо позичальник після обрання на сайті товариства та/або у програмно-технічному комплексі самообслуговування відповідного варіанту (пропозиції) серед доступних здійснить на користь товариства платіж у сумі визначеній пропозицією та розрахованій відповідно до п.6.11 Правил, ця дія позичальника є прийняттям пропозиції товариства (акцептом) про укладення угоди про внесення змін до кредитного договору щодо продовження строку повернення кредиту на кількість днів визначену у пропозиції та безумовно засвідчує бажання та волевиявлення позичальника продовжити строк користування/ повернення кредиту. З моменту прийняття пропозиції (здійснення платежу) угода про внесення змін до кредитного договору щодо продовження строку повернення кредиту є укладеною, змінює строк користування/ повернення кредиту та дату повернення кредиту, і не вимагає від сторін будь-яких додаткових дій/заходів для підтвердження цих змін.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 неодноразово пролонговувала укладений кредитний договір, а саме: 15.12.2020, 22.12.2020, 25.12.2020, 27.12.2020, 09.01.2021, що свідчить про прийняття нею пропозиції товариства (акцептом) про укладення угоди про внесення змін до кредитного договору щодо продовження строку повернення кредиту на кількість днів визначену у пропозиції та безумовно засвідчує бажання та волевиявлення позивачки (позичальника) продовжити строк користування/ повернення кредиту. Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні докази того, що платежі сплачувались саме за пролонгацію, спростовуються тим, що зазначені вище платежі здійснені у строки, передбачені для пролонгації і на зазначені дати відсутні дані про повернення кредиту. 
Висновки суду першої інстанції щодо строку кредитування відповідають умовам договору. Так, згідно з пунктом 2.3.1 кредитного договору, максимальний строк на який може бути продовжено строк повернення кредиту - 10 днів. Отже, строк повернення кредиту ОСОБА_1 настав 17.01.2021 (10 днів з дати останньої пролонгації). Позивач просить суд стягнути з відповідачки суму заборгованості по кредиту станом на 17.03.2021, що відповідає умовам пункту 2.2.3 Кредитного договору №2112461, який передбачає, що якщо після настання дати встановленої п.1.4 Договору позичальник продовжуватиме користуватись кредитом, проценти за стандартною (базового) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку.
Щодо твердження апеляційної скарги про нікчемність стягнення комісії за надання кредиту, то згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо, то пункт 1.5.1 кредитного договору №2112461 від 29.11.2020 передбачає, що комісію за надання кредиту 1000, 00 гривень, яка нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово. ОСОБА_1 , підписуючи кредитний договір погодилася на умови надання їй кредитних коштів в тому числі щодо встановлення одноразової комісії. На підставі викладеного, суд апеляційної скарги відхиляє доводи апеляційної скарги у цій частині.
Рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Максимівим Володимиром Мироновичем, залишити без задоволення.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2025 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 11 лютого 2026 року.

Головуючий - суддя 

Судді