КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 758/11298/25 Головуючий у І інстанції Петров Д.В.
Провадження №22-ц/824/2251/2026  Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

25 лютого 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Борисової О.В., Голуб С.А., 
за участі секретаря Кононової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 рокуу цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «БРЕНТ» про припинення трудових відносин,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовом, в якому просив визнати припиненими трудові відносини між ним та відповідачем з 21.08.2010 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 із займаної посади директора ТОВ «БРЕНТ» на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, а також виключити відомості про останнього з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як керівника ТОВ «БРЕНТ».
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що даний спір виник з корпоративних правовідносин та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки позивач не є учасником ТОВ «Брент» та не є членом виконавчого органу; на посаду директора ТОВ «Брент» він був прийнятий на підставі наказу №3-К від 04.09.2007 року, а не рішенням загальних зборів товариства, тому його спір є трудовим та має вирішуватись в порядку загального судочинства.
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надійшло.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Відповідач, ТОВ «БРЕНТ» у судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у відповідності до вимог процесуального законодавства.
Керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що звернення ОСОБА_1 з даним позовом обумовлено необхідністю захисту його прав, пов`язаних з припиненням трудових відносин директора ТОВ «БРЕНТ», а відтак, суб`єктний склад, визначений поданою позовною заявою, а також підстави те предмет позовних вимог за характером їх виникнення, не охоплюється юрисдикцією загальних судів щодо цивільних спорів, визначеною ст. 19 ЦПК України.
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Разом з тим ст. 20 ГПК України визначає коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, до якого віднесено справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
За змістом положень статті 167 ГК України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Корпоративні права учасників товариства є об`єктом захисту, визначеного статтею 13 Конституції України, зокрема, у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
У мотивувальній частині Рішення № 1-рп/2010 Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року у справі № 1-2/2010 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК Українизазначено, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством.
Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин, юридичній особі приватного права, органу управління, учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.
За змістом положень частини третьої статті 99 ЦК України компетентному (уповноваженому) органу товариства надано право припиняти повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав чи без зазначення жодних підстав.
Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання щодо юрисдикційності спору про звільнення чи відсторонення від виконання обов`язків керівника або члена виконавчого органу юридичної особи приватного права та робила правові висновки про те, що такий спір за своєю правовою природою та правовими наслідками належить до корпоративних спорів і підлягає вирішенню господарськими судами (зокрема, серед останніх це постанови від 19 лютого 2020 року у справі №145/166/18, від 23 лютого 2021 року у справі № 753/17776/19).
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не є учасником ТОВ «БРЕНТ» та не був членом його виконавчого органу.
ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ТОВ «БРЕНТ» на посаду директора не на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «БРЕНТ», а на підставі трудового договору, оформленого наказом № 3-К від 04.09.2007 року.
В матеріалах справи відсутні установчі документи ТОВ «БРЕНТ», які б підтверджували інше.
Також, як вбачається зі змісту позовної заяви, свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував виключно нормами КЗпП України.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що спір, який виник між ОСОБА_1 та ТОВ «БРЕНТ», є корпоративним, та безпідставно відмовив у відкритті провадження у справі.
З огляду на вказане, ухвала Подільського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року підлягає скасуванню з направленням справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «БРЕНТ» про припинення трудових відносин для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.
Повне судове рішення складено 26.02.2026 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді : О.В. Борисова

С.А. Голуб