КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №753/12515/25 Головуючий у суді І інстанції: Якусик О.В.
провадження №22-ц/824/6101/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Болотова Є.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Бабенка Юрія Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2025 року про повернення зустрічної позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року адвокат Авдєєнко Владислав Валерійович в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить:
- стягнути з відповідача на користь позивача 13 750 878 гривень та 78 338 доларів США в порядку поділу спільного майна подружжя;
- визнати за позивачем право власності на 1/1 частку автомобіля KIA Sportage 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 в порядку поділу спільного майна подружжя.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 вересня 2025 року прийнято позовну заяву ОСОБА_2 до розгляду та відкрито провадження у справі №753/12515/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07 жовтня 2025 року.
26 листопада 2025 року адвокат Бабенко Юрій Сергійович в інтересах ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просить:
- визнати автомобіль марки KIA SPORTAGE, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ;
- в порядку поділу майна подружжя виділити автомобіль марки KIA SPORTAGE, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 у власність ОСОБА_2 ;
- визнати автомобіль марки OPEL VECTRA, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- в порядку поділу майна подружжя виділити автомобіль марки OPEL VECTRA, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 у власність ОСОБА_1 ;
- в порядку поділу майна подружжя припинити право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , та 1/10 частину нежитлового приміщення, розташованого у Мазовецькому воєводстві, у Пясечинському повіті, у АДРЕСА_2 ;
- в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 та 1/10 частину нежитлового приміщення, розташованого у Мазовецькому воєводстві, у Пясечинському повіті, у АДРЕСА_2 ;
- в порядку поділу майна подружжя стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) грошову компенсацію вартості частки у квартирі АДРЕСА_1 та 1/10 частини нежитлового приміщення, розташованого у Мазовецькому воєводстві, у Пясечинському повіті, у АДРЕСА_2 у розмірі 152 163,79 грн.
У зустрічній позовній заяві позивач також просив поновити строк на подання зустрічного позову, причини пропуску строку пояснює тим, що лише у судовому засіданні стало відомо, що позивач у первісній позовній заяві не заявляє вимоги щодо всього наявного майна подружжя.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні процесуального строку на подання зустрічного позову до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя повернуто заявнику.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Бабенко Ю.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції не врахував, що підстави для подачі зустрічного позову виникли лише після того, як 30 жовтня 2025 року Дарницьким районним судом м. Києва постановлено ухвалу по справі №753/12515/25, в якій судом відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про витребування доказів.
При цьому, раніше судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів від 28.10.2025 року, саме у зв`язку з тим, що кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 не було зазначено у первісному позові позивачки, тому суд першої інстанції вважав, що ці обставини не входять у предмет доказування. В той же час, відповідач зазначав і зазначає, що вважає, у випадку наявності спору про поділ майна подружжя суд має встановлювати весь обсяг спільного майна, і ділити це майно. Позивачка у первісному позові вказує не все майно, про що зазначав відповідач. При цьому, суд першої інстанції обмежився лише вимогами первісної позовної заяви і проігнорував доводи відповідача. Відповідно виникла необхідність звернення до суду із зустрічним позовом вже після спливу строку на його подання. Відповідач просив відповідно про поновлення цього строку, проте йому було відмовлено у цьому.
Відповідач обґрунтовано не міг передбачити відмову суду у задоволенні клопотання про витребування доказів з формальних підстав, пов`язаних із відсутністю відповідних відомостей у первісному позові. Саме після постановлення зазначеної ухвали виникла необхідність, зокрема для конкретизації та належного визначення обсягу всього майна подружжя, у поданні зустрічного позову, що й зумовило пропуск процесуального строку та є поважною підставою для його поновлення.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Бабенко Ю.С. також звернув увагу на доцільність розгляду зустрічного позову в рамках одного провадження з первісним позовом, оскільки звернення ОСОБА_1 до суду з позовом з ідентичним предметом спору щодо поділу майна подружжя призведе лише до подвоєння та затягування вирішення спору між сторонами та створить подвійне навантаження на роботу судів. Судом першої інстанції не враховано, що розгляд первісного та зустрічного позову в рамках одного провадження відповідає принципу процесуальної економії.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи ОСОБА_1 у поновленні процесуального строку на подання зустрічного позову та постановляючи ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що заявлене адвокатом Бабенком Ю.С. клопотання про поновлення строку для подання зустрічного позову не містить посилань на обставини, які стали істотними перешкодами чи труднощами, для вчинення відповідної процесуальної дії у встановлений законом строк. Як слідує з матеріалів справи, відзив на позовну заяву адвокат Бабенко Ю.С. в інтересах ОСОБА_1 подав 09 жовтня 2025 року, в якому зазначив, що копію позовної заяви отримано 24 вересня 2025 року, а отже твердження про те, що лише у судовому засіданні 30 жовтня 2025 року представник ОСОБА_2 зазначив суду, що начебто вона просить поділити не весь обсяг майна подружжя, а лише його частину, не відповідає дійсності, оскільки при ознайомленні з позовною заявою відповідачу було відомо всі позовні вимоги, які позивач не змінювала, а тому суду першої інстанції вважав, що відсутні поважні причини пропуску строку на подання зустрічного позову. Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_1 не спростовано того, що він мав можливість подати відповідний зустрічний позов у строк, встановлений для подання відзиву.
Також судом першої інстанції роз`яснено ОСОБА_1 , що повернення зустрічної позовної заяви не позбавляє ОСОБА_1 права пред`явити позов у загальному порядку.
Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що у червні 2025 року адвокат Авдєєнко Владислав Валерійович в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 13 750 878 гривень та 78 338 доларів США в порядку поділу спільного майна подружжя; визнати за позивачем право власності на 1/1 частку автомобіля KIA Sportage 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 в порядку поділу спільного майна подружжя.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/12515/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07 жовтня 2025 року (а.с. 124-125 том 1).
07 жовтня 2025 року підготовче засідання відкладено на 30 жовтня 2025 року.
07 жовтня 2025 року від позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про витребування доказів (а.с. 138 том 1). 
Клопотання обгрунтоване тим, що відповідач у встановлений судом строк не подав відзив на позовну заяву та будь-які докази по суті спору, а у позивача існують труднощі з одержанням доступу до доказів, що підтверджують доходи відповідача, оскільки листом від 28.05.2025 року Лівобережна ДПІ ГУ ДПС в м. Києві відмовила адвокату Авдєєнко В.В. у наданні інформації про доходи відповідача за період з 01.01.2020 року по 01.06.2025 року та відкриті на ім`я відповідача рахунки у банківських та небанківських фінансових установах України, вважає за доцільне клопотати перед судом про витребування в Лівбережної ДПІ ГУ ДПС в м. Києві інформації про отримані відповідачем доходи за період з 01.01.2020 року по 01.06.2025 року, а також відкриті на ім`я відповідача рахунки у банківських та небанківських фінансових установах України. Така інформація необхідна для уточнення розміру заявлених позовних вимог про поділ майна подружжя у справі, а також доведення перед судом розміру доходів відповідача за вказаний період, що є спільною власністю подружжя та підлягає поділу у справі.
13 жовтня 2025 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву (а.с. 143-188 том 1).
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зокрема у відзиві зазначав про те, що позивачка має відкриті на її ім`я рахунки в банках, де знаходяться спільні з відповідачем кошти, які були отримані під час перебування у шлюбі. Проте, ОСОБА_2 про них у своєму позові не зазначає. Також у відзиві зазначено про те, що у зв`язку з цим, відповідач звертатиметься з адвокатським запитом до державних податкових органів щодо надання інформації про доходи ОСОБА_2 та відкриті на її ім`я рахунки у банківських установах. Повідомив суд про те, що у разі не надання такої інформації на запит адвоката, відповідач звертатиметься з відповідним клопотанням до суду (а.с. 146 том 1).
20 жовтня 2025 року позивачка подала відповідь на відзив (а.с. 189-192 том 1).
29 жовтня 2025 року від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів у фінансових (банківських) установах інформацію про відкриті рахунки на ім`я ОСОБА_2 та залишок коштів на цих рахунках (а.с. 193-211 том 1).
Клопотання обгрунтоване тим, що за наявною у відповідача інформацією, банківські установи - АТ «Райффайзен Банк», АТ «Перший Український Міжнародний Банк», АТ «Державний Ощадний Банк України», АТ «ОТП Банк», АТ КБ «ПриватБанк» володіють відомостями про вікдриті на ім`я позивача ОСОБА_2 рахунки, та залишок на них станом на 01.10.2025 року. На цих рахунках обліковуються грошові кошти, отримані сторонами під час перебування у шлюбі. Саме тому зазначені банківські установи є особами, у володінні яких перебувають докази, що мають значення для розгляду справи про поділ спільного сумісного майна подружжя.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції вирішуючи заявлене стороною відповідача клопотання про витребування доказів у судовому засіданні, яке відбулось 30.10.2025 року відмовив у його задоволенні, про що зазначено у протоколі судового засідання (а.с. 216 том 1).
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року відкладено розгляд справи на 04 грудня 2025 року, витребувано у Центру обслуговування платників № 1 Лівобережної державної податкової інспекції Головного управління ДПС у м. Києві інформацію про отримані ОСОБА_1 доходи за період з 01.01.2020 по 01.06.2025, а також про відкриті на його ім`я рахунки у банківських та небанківських фінансових установах України.
26 листопада 2025 року адвокат Бабенко Юрій Сергійович в інтересах ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просить:
- визнати автомобіль марки KIA SPORTAGE, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ;
- в порядку поділу майна подружжя виділити автомобіль марки KIA SPORTAGE, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 у власність ОСОБА_2 ;
- визнати автомобіль марки OPEL VECTRA, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- в порядку поділу майна подружжя виділити автомобіль марки OPEL VECTRA, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 у власність ОСОБА_1 ;
- в порядку поділу майна подружжя припинити право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , та 1/10 частину нежитлового приміщення, розташованого у Мазовецькому воєводстві, у Пясечинському повіті, у АДРЕСА_2 ;
- в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 та 1/10 частину нежитлового приміщення, розташованого у Мазовецькому воєводстві, у Пясечинському повіті, у АДРЕСА_2 ;
- в порядку поділу майна подружжя стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) грошову компенсацію вартості частки у квартирі АДРЕСА_1 та 1/10 частини нежитлового приміщення, розташованого у Мазовецькому воєводстві, у Пясечинському повіті, у гміні Пясечно, у місті Пясечно, за адресою: АДРЕСА_3 у розмірі 152 163,79 грн (а.с. 68-101 том 2).
У зустрічній позовній заяві позивач також просив поновити строк на подання зустрічного позову, причини пропуску строку пояснює тим, що лише у судовому засіданні стало відомо, що позивач у первісній позовній заяві не заявляє вимоги щодо всього наявного майна подружжя.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Відповідно до частини 3 статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частини 1 та 2 статті 193 ЦПК України, ухвалою суду повертається заявнику.
Відповідно до статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2023 року в справі № 459/1490/21 (провадження № 61-12807 св 22) вказано, що: «відповідно до частин першої, другої та третьої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним.
Відповідно до ч. 1, 3 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
У відповідності до правової позиції, висловленої в Постанові Верховного Суду від 29.09.2022 року у справі №500/1912/22, згідно якої при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 21 травня 2021 року у справі № 1.380.2019.006107, від 22 липня 2021 року у справі № 340/141/21, від 16 вересня 2021 року у справі № 240/10995/20 та від 12 вересня 2022 року у справі №120/16601/21-а.
Як вбачається з матеріалів справи, у зустрічній позовній заяві позивач просив поновити строк на подання зустрічного позову, причини пропуску строку пояснює тим, що лише у судовому засіданні 30.10.2025 року представник ОСОБА_2 зазначив суду, що начебто вона просить поділити не весь обсяг майна подружжя, а лише його частину. При цьому, якщо детально проаналізувати майно, яке зазначає позивачка за первісним позовом, видно, що вона не зазначає при поділі майна лише кошти, які знаходяться банківських рахунках, відкритих на її ім`я, та які є також спільним сумісним майном подружжя. В той же час кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_1 зазначаються у первісному позові. В таких діях позивачки за первісним позовом, відповідач вбачає маніпуляції з метою не включення у загальних обсяг майна подружжя ці кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих на її ім`я, а поділ лише того майна, яким користується ОСОБА_1 .. При цьому відповідач наголошував, що практика Верховного Суду виходить з того, що при наявності спору про поділ майна подружжя необхідним є встановлення всього обсягу спільного майна та його поділ в рамках одного судового процесу.
Отже з метою уникнення маніпуляцій з боку ОСОБА_2 , відповідач вважав, що доцільним та ефективним є поновлення строку на подачу зустрічного позову і розгляд його разом з первісним позовом.
Також відповідач наголошував на тому, що ним було подано до суду клопотання про витребування доказів від 28.10.2025 року. Однак судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні цього клопотання у зв`язку з тим, що кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 не було зазначено у первісному позові позивачки, тому суд вважав, що ці обставини не входять у предмет доказування.
Разом з тим, звертав увагу, що у відзиві на позов ОСОБА_1 вказував, що позовна вимога про поділ майна у таких категоріях справ є основною вимогою, і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу. Тобто, позиція відповідача за зустрічним позовом полягає в тому, що поділу підлягає все майно подружжя, а не лише його частина, що є ефективним способом захисту у цій категорії справ. В той же час, після відмови у задоволенні вищезазначеного клопотання про витребування доказів, є очевидним, що ОСОБА_1 позбавлений можливості доводити свою позицію перед судом, і не з`ясування цих та інших обставин щодо всього обсягу спільного майна призведе до винесення необгрунтованого рішення суду та неефективного вирішення спору. 
Відтак, суд першої інстанції у цьому випадку мав першочергово з`ясувати саме поважність причин пропуску процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви та надати їм відповідну оцінку. 
Суд апеляційної інстанції вважає, що за наведених відповідачем ОСОБА_1 як підставу для поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 не спростовано того, що він мав можливість подати відповідний зустрічний позов у строк встановлений для подання відзиву, оскільки саме після постановлення судом першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відмову у витребування доказів, у відповідача виникла необхідність, зокрема для конкретизації та належного визначення обсягу всього обсягу майна подружжя, у поданні зустрічного позову, що й зумовило пропуск процесуального строку та є поважною підставою для його поновлення.
Враховуючи наведене, судом першої інстанції при постановленні ухвали було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції про відмову в прийнятті зустрічного позову в зв`язку з його поданням поза межами встановленого судом строку є помилковими та не відповідають фактичним обставинам справи.
Дослідивши матеріали справи, доводи відповідача щодо причин пропуску строку на подачу зустрічної позовної заяви, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, приймаючи відзив на позов та відмовляючи в поновленні строку на подачу зустрічного позову, вдався до надмірного формалізму ставлячи у залежність до доступу до правосуддя надмірний тягар доказування обставин неможливості виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом встановленого законом строку, та відповідно, вчасності подачі зустрічної позовної заяви.
Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Щодо судових витрат.
Відповідно до пункту 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 379 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Бабенка Юрія Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено «12» березня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов