Номер справи 171/479/26
Номер провадження 2/171/2499/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.26 м. Апостолове
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Шкарлат Я.Ю.
за участю секретаря судового засідання Бахтіярової Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Апостолівської міської територіальної громади в особі Апостолівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказує, що він є власником домоволодіння АДРЕСА_1 .
10.01.2023 року позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконкому Апостолівської міської ради Дніпропетровської області Коваля С.А. із заявою щодо реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на вказане домоволодіння.
Рішенням державного реєстратора виконкому Апостолівської міської ради Коваля С.А. у проведенні вказаної реєстраційної дії позивачу відмовлено в зв`язку з розбіжностями в місцезнаходженні об`єкту нерухомого майна в свідоцтві на право приватної власності на домоволодіння та довідкою КП «Криворізьке РБТІ». Вказане стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Просить заяву задовольнити та визнати за ним право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 
Позивач та його представник адвокат Чумак Т.А. в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представником позивача подано заяву про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності.
Представник Апостолівської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без участі представника та ухвалення судового рішення відповідно до вимог закону.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд встановив наступні обставини.
Позивачу на праві приватної власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 . 
10.01.2023 позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконкому Апостолівської міської ради Дніпропетровської області Коваля С.А. із заявою про державну реєстрацію його права на вищевказане домоволодіння. 
Рішенням № 66101520 від 16.01.2023 року державний реєстратор відмовив у проведенні реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на вищевказане домоволодіння за позивачем, оскільки має місце розбіжність у зазначені місця знаходження нерухомого майна у Свідоцтві на право приватної власності від 16.08.2001 року та довідці КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 10.01.2023 року за № 144.
Згідно довідки від 10.01.2023 року № 144, наданою КП «Криворізьке РБТІ» ДОР», право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 16.08.2001 року на праві приватної власності в реєстровій книзі № 3, реєстраційний запис № 22, на ім`я ОСОБА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності, яке видано 16.08.2001 року виконкомом Михайлівської сільської ради на підставі рішення № 21 від 15.03.2001 року.
Зі Свідоцтва на право приватної власності на домоволодіння від 16.08.2001 року вбачається, що вказане Свідоцтво видане виконкомом Михайлівської сільської ради на підставі рішення виконкому цієї ради № 21 від 15.03.2001 року. Вказаним Свідоцтвом посвідчується, що ОСОБА_1 на праві приватної власності в цілому належить домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_2 .
На зворотній стороні вищевказаного Свідоцтва наявний реєстраційний напис, вчинений Апостолівським державним бюро технічної інвентаризації 16.08.2001 року, відповідно до якого домоволодіння АДРЕСА_2 зареєстровано в Апостолівському ДБТІ на праві приватної власності за ОСОБА_1 та записано в реєстрову книгу за № 3-22.
Зі вказаного вбачається, що у Свідоцтві на право приватної власності на домоволодіння від 16.08.2001 року, що видане виконкомом Михайлівської сільської ради на підставі рішення виконкому цієї ради № 21 від 15.03.2001 року на ім`я ОСОБА_1 , допущено помилку в зазначенні місця розташування належного позивачу домоволодіння – вказано «с. Михайлівка» замість правильного – «с. Широчани», при цьому при реєстрації вказаного об`єкту нерухомого майна його місце розташування зазначено вірно. 
Та обставина, що позивачу на праві приватної власності належить домоволодіння, яке розташоване саме в с. Широчани, підтверджується наступними доказами.
Так, згідно витягу з погосподарських книг за період з 1996 року по 2025 рік від 07.01.2026 року, що виданий старостою Михайлівського старостинського округу, за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обліковується житловий будинок в АДРЕСА_1 .
Згідно паспорту серії НОМЕР_1 , який видано Апостолівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 18.10.2000 року, позивач прописаний в АДРЕСА_2 , з 12.11.1990 року.
Крім того, згідно копії рішення виконавчого комітету Михайлівської сільської ради № 21 від 15.03.2001 року, виданого Апостолівським архівним відділом Архівного управління Криворізької РДА від 30.01.2026 року, 15.03.2001 року виконкомом Михайлівської сільської ради прийнято рішення за № 21 «Про затвердження акта прийняття в експлуатацію закінченого будівництва жилого будинку і господарських будівель індивідуальних забудовників: ОСОБА_1 », яким затверджено акт прийняття в експлуатацію від 26.02.2001 року на закінчене будівництво і визнано господарем даного домоволодіння – домовласника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
Таким чином, має місце помилка в зазначенні місця розташування об`єкту нерухомого майна, що на праві приватної власності належить позивачу, в Свідоцтві на право приватної власності на домоволодіння від 16.08.2001 року.
Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
З приписів статті 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
При цьому передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником.
Позов про визнання права власності у порядку, передбаченому статтею 392 Цивільного кодексу України, пред`являється на захист уже існуючого, наявного права, що виникло у позивача з підстав, передбачених законом, і підтверджується належними та допустимими доказами, а не з наміром набути таке право за рішенням суду.
Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
Велика Палата Верховного Суду виснувала, що за змістом статті 392 Цивільного кодексу України судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його (постанови від 19.05.2020 року у справі № 916/1608/18 (пункт 76) та від 23.06.2020 року у справі № 909/337/19 (пункт 78).
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Наданими до суду доказами підтверджується, що позивач правомірно відповідно до приписів діючого станом на 2001 рік законодавства набув право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , проте на даний час позбавлений можливості зареєструвати право приватної власності на вищевказане домоволодіння в зв`язку з допущеною помилкою в зазначені місця розташування об`єкту нерухомого майна в Свідоцтві на право приватної власності на домоволодіння.
На підставі викладеного, суд доходить висновку, що право власності позивача на домоволодіння АДРЕСА_1 , підтверджується наданими до суду доказами, які є належними, допустимими та достовірними, а також достатніми для ухвалення даного рішення. 
Відтак, позов підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 12,13,81,82,89,141,247,258,259,263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Апостолівської міської територіальної громади в особі Апостолівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 .
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя         Я.Ю.Шкарлат