ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

31 березня 2026 року	Справа №160/32845/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган самоорганізації населення Квартальний комітет № 1 міста Нікополя в особі голови ОСН Омельченко Людмили Миколаївни про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

17.11.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Нікопольської міської ради Дніпропетровської області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган самоорганізації населення Квартальний комітет № 1 міста Нікополя в особі голови ОСН Омельченко Людмили Миколаївни, в якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Нікопольської міської ради від 28 лютого 2003 року № 20-6/XXIV "Про затвердження Положення органу самоорганізації населення квартального комітету м. Нікополя".
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Нікопольська міська рада, прийнявши рішення № 20-6/XXIV від 28.02.2003 року, діяла з перевищенням владних повноважень (ultra vires), оскільки згідно зі ст. 11 Закону України «Про органи самоорганізації населення» право затверджувати Положення належить виключно зборам (конференції) жителів, а не органу місцевого самоврядування. Враховуючи, що Квартальний комітет № 1 був легалізований шляхом повідомлення, відповідач незаконно втрутився у його внутрішню діяльність, затвердивши акт, який не входить до його компетенції та не передбачений процедурою такої легалізації, про що позивачу стало відомо лише 16.05.2025 року з офіційної відповіді виконкому. Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.11.2025 відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами з 17.12.2025, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган самоорганізації населення Квартальний комітет № 1 міста Нікополя в особі голови ОСН Омельченко Людмили Миколаївни. 
Цією ж ухвалою відповідачу та третій особі було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
05.12.2025 від Нікопольської міської ради Дніпропетровської області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечує проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що доводи позовної заяви є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваного рішення на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача. Всі квартальні комітети, які діють на території міста Нікополя легалізувалися шляхом повідомлення про заснування протягом 2002 року без затвердження власних положень, невдовзі після набрання чинності Законом України «Про органи самоорганізації населення», в умовах певної законодавчої та компетенційної невизначеності. 28.02.2003 року рішенням Нікопольської міської ради № 20-6/XXIV було затверджено Положення органу самоорганізації населення – квартального комітету м. Нікополя. Зазначене положення є примірним, адже не стосується конкретного квартального комітету та мало на меті сприяння діяльності квартальних комітетів. Відповідач ніколи не обмежував право жителів квартальних комітетів міста Нікополя скористатись правом, наданим Законом України «Про органи самоорганізації населення» та затвердити власне положення у порядку, встановленому законодавством.
09.12.2025 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якій заначено, що ОСОБА_1 є мешканцем Нікопольської територіальної громади з 31.03.2024 року. В процесі реалізації свого права на участь у місцевому самоврядуванні позивач виявив, що оскаржуване рішення Нікопольської міської ради № 20-6/XXIV від 28.02.2003 року прийняте з перевищенням владних повноважень (ultra vires) та є нікчемним актом, оскільки орган місцевого самоврядування незаконно перебрав на себе функції зборів жителів, затвердивши Положення про орган самоорганізації населення.
15.12.2025 представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що позивач обґрунтовує свою позиція посиланням на судову практику неіснуючих справ, у зв`язку з чим вважає, що позивач зловживає своїми процесуальними правами та/або вводить в оману суд щодо існування висновків Верховного Суду або використовує штучний інтелект для генерації своїх доводів та фейкових «правових позицій» Верховного Суду та не вважає за необхідне відповідати на згенеровані штучним інтелектом аргументи та наводити антитези на спростування правових позицій, які ніколи не висловлювались Верховним Судом. Також, представник наголошує, що позивач застосовуює абстрактні, узагальнені фрази, не зазначючи яким чином оскаржуване рішення має суттєвий негативний вплив на права останнього. На думку відповідача, заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.
18.12.2025 (зареєстровано канцелярією суду 19.12.2025) позивач надав до суду додаткові пояснення у справі, де зазначив, що у умовах великої кількості судових рішень та технічних особливостей їх відображення у ЄДРСР, технічні неточності у номерах справ є опискою, а не умисним введенням суду в оману. Також позивач зазначив, що оскаржуване рішення безпосередньо порушує його законні інтереси, створюючи нелегітимний правовий режим діяльності органу самоорганізації населення (ОСН) за місцем його фактичного проживання. ОСОБА_1 наголосив на індивідуальному впливі акта, оскільки діяльність ОСН охоплює питання обліку мешканців, видачі довідок та організації зборів — прав, які він реалізує як економічно активний член територіальної громади. Факт проживання позивача в межах території дії квартального комітету та його інтеграція в життя громади підтверджуються відповідними довідками, що доводять прямий вплив положення на реалізацію його прав у межах публічних функцій цього представницького органу.
22.12.2025 до суду надійшло клопотання представника відповідача від 19.12.2025 щодо залишення без уваги додаткових пояснень позивача від 18.12.2025, оскільки вони є такими, що подані у поза встановлений процесуальним законом спосіб, оскільки можливе прийняття судом будь-яких додаткових заяв, клопотань, додаткових пояснень у поза визначений процесуальним законом спосіб призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом.
24.12.2025 від позивача до суду надійшли додаткові пояснення щодо клопотання відповідача від 19.12.2025 про неприйняття додаткових пояснень позивача від 18.12.2025, в обґрунтування яких зазначено, що подання учасником справи додаткових пояснень не є процесуальним порушенням, оскільки КАС України не містить заборони на подання таких документів, та просить долучити додаткові пояснення позивача від 18.12.2025 року до матеріалів справи та надати їм оцінку при вирішенні спору по суті.
Щодо вказаного клопотання від 19.12.2025, суд зазначає, що за результатами аналізу додаткових пояснень від 18.12.2025 не встановлено порушень вимог статей 166, 167 КАС України. Подані позивачем пояснення за формою та змістом повністю відповідають процесуальним нормам, містять належне обґрунтування та підписані уповноваженою особою, що спростовує твердження відповідача про їх подання у позазаконний спосіб.
Суд наголошує, що адміністративне судочинство ґрунтується на принципі верховенства права, який вимагає від суду уникати надмірного формалізму, що міг би обмежити право сторони на доступ до правосуддя. Згідно практики ЄСПЛ (зокрема, у справі «Мушта проти України»), процесуальні норми не повинні застосовуватися автоматично або з надмірною суворістю, якщо це перешкоджає реалізації суті права на судовий захист. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права в такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.
Керуючись принципами рівності сторін та змагальності, суд вважає за необхідне врахувати аргументи, викладені у поясненнях від 18.12.2025, оскільки вони сприяють повному та всебічному з`ясуванню обставин справи. Враховуючи позицію ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України», суд має забезпечувати ефективне виконання завдань адміністративного судочинства, не допускаючи нівелювання права особи на викладення своїх міркувань з формальних підстав. Таким чином, клопотання відповідача про залишення пояснень без уваги не підлягає задоволенню, а зазначені доводи позивача підлягають оцінці судом при прийнятті рішення.
02.01.2026 від третьої особи (найменування відправника зазначено – Квартальний комітет №1) до суду надано повідомлення ОСОБА_1 від 19.12.2025, направлене засобами поштового зв`язку за номером відправлення 5322000927193, в якому зазначено, що ОСОБА_1 19.12.2025 отримав особисто від голови органу самоорганізації населення Квартального комітету №1 міста Нікополя Людмили Омельченко пояснення щодо адміністративного позову у цій справі на двох аркушах.
06.01.2026 від відповідача до суду надано відповідь на пояснення третьої особи, в якій зазначено, що питання легітимності нового складу Квартального комітету та його голови (Людмили Омельченко) буде вирішено Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області в рамках справи № 182/2522/25. Так, до моменту вирішення справи № 182/2522/25 ОСОБА_2 не має підстав представляти інтереси жителів кварталу та висловлювати позицію щодо оскаржуваного рішення в рамках цієї справи.
13.01.2026 від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, в який останній зауважує, що посилання відповідача на цивільну справу № 182/2522/25 як на аргумент щодо «нелегітимності» ОСН є юридично неспроможним та має ознаки штучного створення перешкод у розгляді цієї адміністративної справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2026 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про її залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача у справі №160/32845/25 за позовом ОСОБА_1 до Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган самоорганізації населення Квартальний комітет № 1 міста Нікополя в особі голови ОСН Омельченко Людмили Миколаївни, про визнання протиправним та скасування рішення.
Ухвалою суду від 05.03.2026 витребувано у Нікопольської міської ради Дніпропетровської області належним чином засвідчені: копію рішення Нікопольської міської ради від 28 лютого 2003 року № 20-6/XXIV "Про затвердження Положення органу самоорганізації населення квартального комітету м. Нікополя"; копії матеріалів та документів, на підставі яких Нікопольською міською радою було прийняте рішення від 28 лютого 2003 року № 20-6/XXIV "Про затвердження Положення органу самоорганізації населення квартального комітету м. Нікополя"; усі наявні документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. 
Цією ж ухвалою зупинено провадження у справі з метою надання додаткового часу для подання доказів до суду.
10.03.2026 на виконання ухвали суду від 05.03.2026 від Нікопольської міської ради до суду надійшли витребувані матеріали. При цьому відповідач повідомив, що рішення Нікопольської міської ради № 20-6/XXIV «Про затвердження Положення органу самоорганізації населення квартального комітету м. Нікополя» було прийняте у 2003 році, тому копії матеріалів та документів на підставі яких було прийнято рішення – не збереглися. Також, відповідачем повідомлено про постановлення Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвали від 04.03.2026 про забезпечення позову по цивільній справі № 182/2522/25, якою зупинено дію рішення «Органу самоорганізації населення – Квартального комітету № 1 міста Нікополя Дніпропетровської області», оформлене Протоколом позачергових загальних зборів (конференції) органу самоорганізації населення – квартального комітету № 1 міста Нікополя Дніпропетровської області від 07.04.2025 року №1 - до набуття чинності рішення у справі № 182/2522/25, та заборонено ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчиняти дії від імені Органу самоорганізації населення – Квартального комітету № 1 міста Нікополя Дніпропетровської області до набуття чинності рішення у справі № 182/2522/25.
16.03.2026 від позивача до суду надійшли заперечення про долучення до матеріалів справи ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.03.2026 про забезпечення позову від 04.03.2026 про забезпечення позову по цивільній справі № 182/2522/25 як неналежного доказу, оскільки предметом даного позову є законність нормативного акта 2003 року, а цивільна ухвала стосується тимчасових заходів щодо подій 2025 року і не містить інформації про обставини прийняття оскаржуваного рішення. Також позивач підтримав свої позовні вимоги та просив продовжити розгляд справи по суті.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.03.2026 поновлено провадження у справі №160/32845/25, продовжено розгляд справи зі стадії, на якій було зупинено, та продовжено строк розгляду цієї адміністративної справи.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 28.02.2003 на шостій сесії міської ради двадцять четвертого скликання згідно ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 12 Закону України "Про органи самоорганізації населення", Нікопольська міська рада Дніпропетровської області прийняла рішення № 20-6/XXIV про затвердження Положення органу самоорганізації населення - квартального комітету м.Нікополя.
З 31.03.2024 року ОСОБА_1 є мешканцем Нікопольської територіальної громади. В процесі реалізації свого права на участь у місцевому самоврядуванні позивач виявив, що оскаржуване рішення Нікопольської міської ради № 20-6/XXIV від 28.02.2003 року прийняте з перевищенням владних повноважень, оскільки, на думку позивача, орган місцевого самоврядування незаконно перебрав на себе функції зборів жителів, затвердивши Положення про орган самоорганізації населення. 
Так, 16.04.2025 позивач направив до Нікопольської міської ради звернення стосовно необхідності скасування рішення Нікопольської міської ради «Про затвердження Положення органу самоорганізації населення — квартального комітету м. Нікополя» від 28.02.2003 № 20-6/XXIV як такого, що не відповідає Закону України «Про органи самоорганізації населення»0.
Листом від 16.05.2025 №1029/25 Нікопольська міська рада повідомила ОСОБА_1 , що 28.02.2003 року рішенням Нікопольської міської ради № 20-6/XXIV було затверджено Положення органу самоорганізації населення - квартального комітету м. Нікополя, яке по суті є примірним і на теперішній час є чинним. При цьому, жителі квартального комітету № 1 міста Нікополя можуть скористатись правом, наданим Законом України «Про органи самоорганізації населення», та затвердити власне положення порядку, встановленому законодавством. Також, посилаючись на Закон № 3703-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо народовладдя на рівні місцевого самоврядування», відповідач зазначив, що вирішення питання чинності Положення, затвердженого рішенням Нікопольської міської ради № 20-6/XXIV від 28.02.2003 року, буде вирішено по суті після внесення змін до Статуту територіальної громади м. Нікополя.
Вважаючи, такі дії відповідача протиправними, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою. 
Отже, предметом розгляду цієї справи є питання правомірності затвердження Нікопольською міською радою Дніпропетровської області рішенням від 28.02.2003 №20-6/XXIV Положення органу самоорганізації населення - квартального комітету м.Нікополя.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі – Закон № 280/97-ВР, у редакції від 11.07.2001, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення).
Згідно ст. 2, 3 Закону № 280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. 
Громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад.
Будь-які обмеження права громадян України на участь у місцевому самоврядуванні залежно від їх раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, терміну проживання на відповідній території, за мовними чи іншими ознаками забороняються.
Статтею 4 Закону № 280/97-ВР встановлено основні принципи місцевого самоврядування: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими 
законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними 
громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування. 
Відповідно до ст. 5 Закону № 280/97-ВР система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. У містах з районним поділом за рішенням територіальної громади міста або міської ради відповідно до цього Закону можуть утворюватися районні в місті ради. Районні в містах ради утворюють свої виконавчі органи та обирають голову ради, який одночасно є і головою її виконавчого комітету.
За приписами ст.6, 8, 9 Закону № 280/97-ВР первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста. У містах з районним поділом територіальні громади районів у містах діють як суб`єкти права власності.
Загальні збори громадян за місцем проживання є формою їх безпосередньої участі у вирішенні питань місцевого значення. Рішення загальних зборів громадян враховуються органами місцевого самоврядування в їх діяльності.
Члени територіальної громади мають право ініціювати розгляд у раді (в порядку місцевої ініціативи) будь-якого питання, віднесеного до відання місцевого самоврядування. Порядок внесення місцевої ініціативи на розгляд ради визначається представницьким органом місцевого самоврядування або статутом територіальної громади. Місцева ініціатива, внесена на розгляд ради у встановленому порядку, підлягає обов`язковому розгляду на відкритому засіданні ради за участю членів ініціативної групи з питань місцевої ініціативи. Рішення ради, прийняте з питання, внесеного на її розгляд шляхом місцевої ініціативи, обнародується в порядку, встановленому представницьким органом місцевого самоврядування або статутом територіальної громади.
Відповідно до п.1 ст. 10 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Статтею 14 Закону № 280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські, районні в місті (у разі їх створення) ради можуть дозволяти за ініціативою жителів створювати будинкові, вуличні, квартальні та інші органи самоорганізації населення і наділяти їх частиною власної компетенції, фінансів, майна. Правовий статус, порядок організації та діяльності органів самоорганізації населення за місцем проживання визначаються законом.
Згідно ст. 20, 21 Закону № 280/97-ВР державний контроль за діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і не повинен призводити до втручання органів державної влади чи їх посадових осіб у здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм власних повноважень. 
Обмеження прав територіальних громад на місцеве самоврядування згідно з Конституцією та законами України може бути застосоване лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
Організаційно-правова основа місцевого самоврядування та повноваження сільських, селищних, міських рад зазначені у главі першій розділу ІІ Закону № 280/97-ВР.
Так, сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Разом з тим, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, такі питання: 6) утворення за поданням сільського, селищного, міського голови інших виконавчих органів ради; 15) скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень; 20) прийняття рішень про наділення органів самоорганізації населення окремими власними повноваженнями органів місцевого самоврядування, а також про передачу коштів, матеріально-технічних та інших ресурсів, необхідних для їх здійснення; 41) прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами; 42) затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації; 47) прийняття рішення про дострокове припинення повноважень органів територіальної самоорганізації населення у випадках, передбачених цим Законом.
Повноваження щодо забезпечення законності, правопорядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян визначені ст. 38 Закону № 280/97-ВР.
До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) та делеговані повноваження.
Так, до делегованих повноважень, зокрема, відносяться: 7) реєстрація у встановленому порядку місцевих об`єднань громадян, органів територіальної самоорганізації населення, які створюються і діють відповідно до законодавства.
Разом з тим, ст. 80 Закону № 280/97-ВР передбачена можливість дострокового припинення повноважень органів самоорганізації населення у наступних випадках: 1) невиконання рішень сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, її виконавчого комітету, загальних зборів громадян або невиконання своїх повноважень; 2) його саморозпуску. Рішення про дострокове припинення повноважень органу самоорганізації населення приймається загальними зборами громадян, що утворили даний орган, або відповідною радою.
Правовий статус, порядок організації та діяльності органів самоорганізації населення визначається Законом України від 11 липня 2001 року №2625-III «Про органи самоорганізації населення» (далі – Закон №2625-III, у редакції від 11.07.2001, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення). 
Так, відповідно до ст. 2, 4, 5 вказаного Закону, органи самоорганізації населення - представницькі органи, що створюються жителями, які на законних підставах проживають на території села, селища, міста або їх частин, для вирішення завдань, передбачених цим Законом.
Органи самоорганізації населення діють на підставі Конституції України, цього та інших законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, центральних та місцевих органів виконавчої влади (а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим та рішень Ради міністрів Автономної Республіки Крим), рішень відповідних органів місцевого самоврядування, рішень місцевого референдуму, статутів територіальних громад, розпоряджень сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті (у разі її створення) ради, виданих у межах своїх повноважень, положень про органи самоорганізації населення, рішень зборів (конференції) жителів за місцем проживання, які їх обрали. 
Орган самоорганізації населення, утворений за дозволом районної у місті ради, керується у своїй діяльності також рішеннями міської ради та її виконавчого органу та мають власні (надані відповідно до Конституції та законів України сільською, селищною, міською або районною у місті (у разі її створення) радою органу самоорганізації населення під час його утворення) та делеговані (повноваження сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, якими вона додатково наділяє орган самоорганізації населення) повноваження .
Організація та діяльність органу самоорганізації населення ґрунтуються на принципах: законності; гласності; добровільності щодо взяття окремих повноважень сільської, селищної, міської, районної в місті (у разі її створення) ради; територіальності; виборності; підзвітності, підконтрольності та відповідальності перед відповідними радами; підзвітності, підконтрольності та відповідальності перед жителями, які обрали орган самоорганізації населення; фінансової та організаційної самостійності. 
За приписами ст. 3 Закону №2625-III, орган самоорганізації населення є однією з форм участі членів територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах у вирішенні окремих питань місцевого значення. 
Органами самоорганізації населення є будинкові, вуличні, квартальні комітети, комітети мікрорайонів, комітети районів у містах, сільські, селищні комітети. 
Основними завданнями органів самоорганізації населення є: 
1) створення умов для участі жителів у вирішенні питань місцевого значення в межах Конституції і законів України; 
2) задоволення соціальних, культурних, побутових та інших потреб жителів шляхом сприяння у наданні їм відповідних послуг; 
3) участь у реалізації соціально-економічного, культурного розвитку відповідної території, інших місцевих програм. 
Відповідно до ст.7 Закону №2625-III орган самоорганізації населення створюється за територіальною ознакою. Територія, у межах якої діє орган самоорганізації населення, визначається рішенням ради, що дала дозвіл на створення, зокрема, б) вуличного, квартального комітету - в межах території кварталу, кількох, однієї або частини вулиці з прилеглими провулками в місцях індивідуальної забудови.
Статтями 8, 9 Закону №2625-III встановлено порядок ініціювання та порядок надання дозволу на створення органу самоорганізації населення.
Так, з ініціативою про створення органу самоорганізації населення до сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради можуть звернутися збори (конференція) жителів за місцем проживання за умови, якщо в них брало участь (було представлено) не менше половини жителів відповідної території, які мають право голосу. 
На зборах (конференції) жителів за місцем проживання обирається також ініціативна група, члени якої будуть представляти інтереси жителів - учасників зборів (конференції) у відповідній місцевій раді. 
Рішення зборів (конференції) приймається більшістю голосів їх учасників. 
Ініціативна група подає до сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради заяву про створення органу самоорганізації населення, протокол зборів (конференції) жителів за місцем проживання про ініціювання створення органу самоорганізації населення із зазначенням основних напрямів діяльності створюваного органу самоорганізації населення, а також список учасників зборів (конференції) жителів за місцем проживання із зазначенням прізвища, імені, по батькові, року народження, серії і номера паспорта та домашньої адреси кожного учасника зборів (конференції) жителів.
Дозвіл на створення органу самоорганізації населення надається сільською, селищною, міською, районною у місті (у разі її створення) радою.
Питання про створення органу самоорганізації населення, внесене на розгляд сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, розглядається на найближчому засіданні відповідної ради за участю членів ініціативної групи зборів (конференції) жителів за місцем проживання. 
У рішенні ради про надання дозволу на створення органу самоорганізації населення мають бути обов`язково визначені його назва, основні напрями діяльності, повноваження та умови їх здійснення, територія, в межах якої має діяти орган самоорганізації населення.
Згідно ст. 11 Закону №2625-III орган самоорганізації населення обирається терміном на строк повноважень відповідної ради, якщо інше не передбачено рішенням ради чи положенням про орган самоорганізації населення.
За приписами ст. 12 Закону №2625-III збори (конференція) жителів на підставі рішення сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради про створення органів самоорганізації населення відповідно до Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, актів та рішень відповідних органів місцевого самоврядування затверджують Положення про орган самоорганізації населення (далі - Положення). 
У Положенні зазначаються: 
1) назва та юридична адреса органу самоорганізації населення; 
2) основні завдання та напрями діяльності органу самоорганізації населення; 
3) права і обов`язки членів органу самоорганізації населення; 
4) територія, у межах якої діє орган самоорганізації населення; 
5) строк повноважень органу самоорганізації населення та порядок їх дострокового припинення; 
6) порядок використання коштів та іншого майна, порядок звітності; 
7) порядок припинення діяльності органу самоорганізації населення; 
8) інші питання, пов`язані з діяльністю органу самоорганізації населення. 
Контроль за додержанням органом самоорганізації населення Положення про нього покладається на раду та її виконавчий орган, який здійснив реєстрацію органу самоорганізації населення. 
Разом з тим, законодавцем передбачено процедуру легалізації органу самоорганізації населення, яка викладена у ст. 13 Закону №2625-III.
Згідно п. 1- 9 ст. 13 Закону №2625-III легалізація органу самоорганізації населення є обов`язковою і здійснюється шляхом його реєстрації або повідомлення про заснування. 
У разі реєстрації орган самоорганізації населення набуває статусу юридичної особи. Реєстрація органу самоорганізації населення здійснюється виконавчим комітетом відповідної ради (далі - реєструючий орган). Для реєстрації органу самоорганізації населення уповноважені зборами (конференцією) жителів за місцем проживання їх представники подають до реєструючого органу заяву. 
До заяви про реєстрацію органу самоорганізації населення додаються: 
1) копія рішення відповідної ради про надання дозволу на створення органу самоорганізації населення; 
2) протокол зборів (конференції) жителів за місцем проживання з рішеннями про обрання членів органу самоорганізації населення та його персональний склад, про затвердження Положення, про обрання уповноважених представників для проведення реєстрації органу самоорганізації населення; 
3) Положення, затверджене зборами (конференцією) жителів за місцем проживання, - у двох примірниках; 
4) персональний склад членів органу самоорганізації населення із зазначенням прізвищ, імені та по батькові, року народження, місця проживання. 
Підставою для відмови у реєстрації є обрання органу самоорганізації населення з порушенням вимог Конституції України, цього Закону, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та інших нормативно-правових актів. 
Пунктом 10 ст. 13 Закону №2625-III передбачено можливість внесення змін до Положення. У цьому випадку до реєструючого органу подаються: заява, підписана керівником органу самоорганізації населення; протокол зборів (конференції) жителів за місцем проживання про затвердження змін до Положення, текст змін. 
Також, згідно п. 11 ст. 13 Закону №2625-III, органи самоорганізації населення можуть легалізувати своє заснування шляхом письмового повідомлення відповідного виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради. 
Відповідно до п. 12 ст. 13 Закону №2625-III виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради затверджує методичні рекомендації порядку здійснення легалізації органів самоорганізації населення, а також надає необхідну організаційну та правову допомогу органам самоорганізації населення у проведенні їх легалізації. 
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що легалізація квартального комітету міста Нікополя була здійснена у спосіб, чітко визначений частинами 11 та 12 статті 13 Закону № 2625-III, а саме — шляхом письмового повідомлення відповідного виконавчого комітету міської ради про його заснування. Оскільки законодавством передбачено альтернативність процедур легалізації (реєстрація зі статусом юридичної особи або повідомлення про заснування), обрання мешканцями саме спрощеного порядку повідомлення повністю відповідає принципу організаційної самостійності органів самоорганізації населення. Письмове повідомлення виконавчого комітету є належним і достатнім підтвердженням набуття органом самоорганізації населення свого правового статусу, що свідчить про дотримання процедурних аспектів створення зазначеного органу на засадах законності.
Досліджуючи мотиви звернення до суду, слід зауважити, що підставою для позову стала активна громадянська позиція ОСОБА_1 та його безпосередня участь у діяльності квартального комітету. З матеріалів справи вбачається, що практичні питання, з якими позивач зіткнувся під час реалізації свого права на участь у місцевому самоврядуванні, спонукали його вимагати скасування рішення міської ради від 28.02.2003 № 20-6/XXIV як такого, що, на його переконання, обмежує права мешканців.
Проте суд вважає, що позивач припустився помилки у тлумаченні норм матеріального права та не врахував роз`яснень, наданих відповідачем. Зокрема, у листі Нікопольської міської ради від 16.05.2025 № 1029/25 позивачу було прямо вказано на наявність передбаченої статтею 12 Закону № 2625-III можливості для жителів квартального комітету затвердити власне положення. Таким чином, оскаржуване Положення 2003 року не є непереборною перешкодою для самоорганізації, оскільки закон надає мешканцям право на самостійне врегулювання внутрішніх питань своєї діяльності.
Аналізуючи безпосередньо правомірність прийняття рішення № 20-6/XXIV, суд виходить з того, що згідно зі статтею 14 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міські ради наділені повноваженнями визначати правовий статус органів самоорганізації населення. Затвердження Положення у 2003 році було спрямоване на встановлення єдиних засад функціонування квартальних комітетів, що корелюється з обов`язком ради представляти інтереси громади. Оскаржуване Положення за своєю правовою природою є нормативним актом загального характеру, який виконує функцію примірного або методичного документа, що відповідає положенням частини 12 статті 13 Закону № 2625-III щодо надання радою правової допомоги ОСН.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що Нікопольська міська рада, приймаючи оскаржуване рішення, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскільки доводи позовної заяви не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими судом обставинами, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.
Інші доводи не спростовують докази, досліджені та перевірені під час розгляду справи та не впливають на висновки суду, викладені в цьому рішенні. 
При цьому, суд також враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до частини четвертої ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно частини п`ятої ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132,139,193,241-246, 250, 251,257-262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган самоорганізації населення Квартальний комітет № 1 міста Нікополя в особі голови ОСН Омельченко Людмили Миколаївни, про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець