КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
10 квітня 2026 року
м. Київ
провадження № 33/824/1696/2026
Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є. П., 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційними скаргами ОСОБА_1 
на постанову Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Омельян І. М. 
від 11 лютого 2026 року 
у справі №755/24509/25 Дніпровського районного суду міста Києва 
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП 
громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 
В С Т А Н О В И В :
Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі в однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 грн 60 коп.
На дану постанову 20.02.2026 ОСОБА_1 подав дві ідентичні апеляційні скарги, в яких просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення, справу за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити через відсутність складу адміністративного правопорушення. 
Зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначені формальні ознаки сп`яніння, яких фактично не було. Стверджує, що перебував у спокійному, адекватному стані, розумів значення своїх дій, його відповіді були чіткі та спокійні, оскільки він людина вихована та спокійна. Вказує, що не відмовлявся від проходження огляду на виявлення стану сп`яніння у лікаря-нарколога, однак через незаконні та неправомірні дії співробітників поліції, повідомив, що буде чекати матір та адвоката. Також вважає, що у працівників поліції не було підстав для перевірки він коду автомобіля. Крім того, біля транспортного засобу знаходились люди, які намагались потрапити до нього, що вбачається з відеозапису, наявного на флеш-носії, провокували ОСОБА_1 на конфлікт, в той час як співробітники поліції не реагували на такі дії.
Стверджує, що на відео з нагрудних камер співробітників поліції не зафіксовано: факт керування транспортним засобом, момент його зупинки, момент відмови від проходження лікарського огляду, момент складання та вручення ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, факту відсторонення від керування автомобілем апелянта автомобілем.
Зазначає, що після закінчення відеозапису працівники поліції здійснили безпідставне силове затримання ОСОБА_1 , нанісши йому тілесні ушкодження, що підтверджується висновком спеціаліста №139-56-2025, а також до матері апелянта було протиправно застосовано спецзасоби-слізогінний газ, кайданки. 
В судове засідання суду апеляційної інстанції двічі ОСОБА_1 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Клопотання представника ОСОБА_2 про відкладення, що надійшло 09.04.2026, залишено без задоволення, адже причини неявки захисника визнані неповажними у зв`язку із неподанням доказів на підтвердження неможливості прибуття у судове засідання. 
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до змісту протоколу ЕПР1 №528071 від 30.11.2025 ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_2 30.11.2025 о 15:39, у м. Києві, по вул. Сулеймана Стальського, 23, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість шкірного покриву обличчя, тремтіння пальців рук, сухість в порожнині рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на боді-камеру 476661, 473494. Своїми діями водій порушив п. 2.5 ПДР України. 
Дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП з урахуванням встановлення відсутності повторності.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з доведеності вини останнього у порушенні ним вимог пункту 2.5 ПДР України, що підтверджується протоколом, рапортами поліції та відеозаписами з нагрудних камер. 
Апеляційний суд погоджується з такими висновком суду, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Окремим видом адміністративних правопорушень є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху. 
Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу. 
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами. 
Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений статтею 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 , та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС і МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015.
Згідно з частинами 1-3, 5 статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, підлягають відстороненню та оглядові. Огляд проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в закладах охорони здоров`я у разі незгоди особи з результатами огляду на місці. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу. Огляд особи на стан сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Апеляційний суд зауважує, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в частині відмови від проходження огляду, має формальний характер. Це означає, що відповідальність настає виключно за сам факт відмови водія від виконання законної вимоги працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння, незалежно від мотивів такої відмови чи фактичного стану водія (наявності чи відсутності сп`яніння). Правопорушення вважається закінченим з моменту, коли особа в будь-якій формі (усно, письмово або шляхом ухилення) висловила свою незгоду пройти огляд у встановленому порядку, що фактично перешкоджає реалізації державної функції щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.
На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, матеріали справи містять вичерпну та взаємоузгоджену сукупність доказів, а саме:
протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №528071 від 30.11.2025, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП;
направлення на огляд водія до закладу охорони здоров`я, з якого вбачається, що такий огляд відносно ОСОБА_1 не проводився у зв`язку з його відмовою;
постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №6254431 від 30.11.2025 за ч. 4 ст. 126 КУпАП, яка підтверджує факт керування транспортним засобом у вказаний час та місці;
відеозаписи з нагрудних камер (боді-камер) працівників поліції №476661, №473494, що містять безпосередню фіксацію події.
Доводи апелянта про те, що він не керував автомобілем та не відмовлявся від огляду, апеляційний суд відхиляє як неспроможні, оскільки вони повністю спростовуються результатами відеофіксації.
Так, з відеозапису вбачається, що 30.11.2025 працівник поліції підійшов до зупиненого на пішохідному переході автомобіля «Nissan Juke» (д.н.з. НОМЕР_2 ), що знаходився на проїжджій частині з увімкненою аварійною світловою сигналізацією. За кермом автомобіля перебував саме ОСОБА_1 . Після вимоги пред`явити документи водій проявив неконструктивну поведінку: відмовився надавати документи, зачинився в салоні та почав фіксувати дії поліції на власний телефон.
Під час спілкування працівником поліції у водія було виявлено явні ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим останньому неодноразово (зокрема о 16:00, 16:05, 16:45, 16:47 та 18:00) пропонувалося пройти огляд у встановленому законом порядку. ОСОБА_1 було детально роз`яснено його права та правові наслідки відмови від проходження такого огляду. Попри це, апелянт продовжував залишатися зачиненим в авто, демонстративно пересів на пасажирське сидіння та ухилявся від чіткої відповіді, мотивуючи це очікуванням адвоката та матері.
Апеляційний суд наголошує, що така пасивна поведінка водія, яка полягає у тривалому ігноруванні законних вимог поліцейського та ухиленні від вчинення активних дій для проведення огляду, об`єктивно та правомірно розцінена працівниками поліції як відмова від проходження огляду. Навіть після прибуття о 17:29 матері апелянта, яка представилась юристом і власником авто, та чергової пропозиції поліцейського пройти огляд, ОСОБА_1 на таку вимогу не відреагував.
Висновку про винуватість також підтверджується тим фактом, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не оскаржив постанову за ч. 4 ст. 126 КУпАП від 30.11.2025. Таким чином, факт перебування апелянта в статусі водія під час події є юридично зафіксованим та не спростованим.
Посилання скаржника на неправомірні дії поліції та отримання тілесних ушкоджень (згідно з висновком спеціаліста №139-56-2025) не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови. В матеріалах справи відсутні докази звернення апелянта зі скаргами на дії поліції до профільних органів або наявності відповідних судових рішень щодо визнання їх дій протиправними. Крім того, вказані обставини не нівелюють сам факт вчиненого водієм порушення п. 2.5 ПДР.
Окрему увагу суд звертає на відсутність пояснень ОСОБА_1 у протоколі. Відповідно до ст. 256 та ст. 280 КУпАП, суд має враховувати позицію особи, проте апеляційний суд наголошує: відмова від реалізації права на надання пояснень безпосередньо на місці події є свідомим вибором особи. Відсутність будь-яких зауважень у первинних процесуальних документах свідчить про те, що апелянт власноруч позбавив себе можливості зафіксувати власну версію подій у момент їх вчинення. У зв`язку з цим, нинішні доводи апеляційних скарг суд розцінює як такі, що не базуються на об`єктивних даних та спрямовані виключно на уникнення відповідальності.
З огляду на формальний склад правопорушення, що ставиться у провину ОСОБА_1 , факт відмови від виконання законної вимоги поліцейського є достатньою та вичерпною підставою для притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Сукупність досліджених доказів дозволяє суду зробити переконливий висновок про винуватість ОСОБА_1 за стандартом доказування «поза розумним сумнівом». Будь-яких процедурних порушень вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції № 1452/735 або Порядку № 1103, які б ставили під сумнів законність дій поліції щодо направлення на огляд, судом не встановлено.
Суд першої інстанції належним чином виконав обов`язок, передбачений ст. 280 КУпАП, з`ясувавши всі обставини справи. Вина апелянта доведена, а сукупність доказів (протокол та відеозапис) повністю виключає будь-яке інше пояснення події. Суд першої інстанції діяв у межах закону та з метою захисту суспільних інтересів. 
Підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 не встановлено.
Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 11 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. П. Євграфова