Справа №403/463/25 провадження № 2/403/110/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2026 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:      головуючого судді Атаманової С.Ю.,        при секретарі судового засідання Могиленко К.А., 
з участю:
представника позивача Любченка В.А.,
відповідача ОСОБА_1 , 
розглянувши  у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Устинівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,
В С Т А Н О В И В:

Позивач орган опіки та піклування Устинівської селищної ради Кіровоградської області звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про: 1) позбавлення її, як матері, батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 2) стягнення з відповідача на користь того закладу, де в подальшому буде перебувати дитина, або особи, яка буде опікуватися дитиною, аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач по справі, являючись матір’ю малолітнього ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов’язків по відношенню до сина, не створює належних умов для його проживання і виховання, не піклується про його здоров’я, фізичний розвиток та навчання. Малолітній ОСОБА_2 перебуває на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах служби у справах дітей Устинівської селищної ради. Відповідач неодноразово залишала дитину, в тому числі і в нічний час, схильна до тривалого вживання спиртних напоїв, перебуває під соціальним супроводом в Центрі надання соціальних послуг Устинівської селищної ради. В 2023 році у відповідача у зв’язку із виникненням безпосередньої загрози для життя і здоров’я вже було відібрано чотирьох дітей. 17 червня 2025 року малолітнього ОСОБА_2 було вилучено з сім’ї відповідача, як матері, враховуючи відсутність останньої вдома та не забезпечення дитини харчуванням і засобами особистої гігієни. На даний час малолітній ОСОБА_2 перебуває в сім’ї патронатного вихователя. 
В судовому засіданні по розгляду справи представник позивача викладені в позовній заяви вимоги підтримав, прохав суд їх задоволити в повному обсязі. Зазначив, що виконавчим комітетом Устинівської селищної ради було прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно її сина ОСОБА_2 , якого було вилучено від неї та передано в сім’ю патронатного вихователя. Додатково зазначив, що з часу відібрання малолітнього ОСОБА_2 його мати - відповідач по справі ОСОБА_1 не цікавилась його місцем перебування та не зверталась за отриманням відповідної інформації до служби у справах дітей Устинівської селищної ради. Також, будучи схильною до вживання спиртних напоїв, відповідач не пройшла добровільно курс лікування від цієї залежності. Зазначені обставини свідчать про відсутність у неї батьківських почуттів до свого сина.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила та прохала суд не позбавляти її батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_2 .. Суду пояснила, що має набір забрати свого сина та проживати з ним разом. Разом з тим, вона не знає на даний час, де перебуває її дитина і в якому вона стані. Зазначила, що сестра повідомляла їй, що син знаходився в лікарні, однак вона туди не їздила, оскільки в неї не було грошей. Де перебувають її старші чотири дитини: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яких в неї забрали близько двох років тому, вона також не знає. Не може назвати роки народження ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і взагалі не пам’ятає дати народження дочки ОСОБА_6 . Підтвердила, що не зверталася до служби у справах дітей чи до інших посадових осіб з метою з’ясування місця перебування як малолітнього сина ОСОБА_9 , так і інших її дітей. Зазначила, що на даний час проживає в м.Новий Буг, де чоловік, з яким вона проживає без реєстрації шлюбу, купив житловий будинок. Адреси назвати не може. Проживає разом з його матір’ю, яка не дає їй пити та свариться на неї з цього приводу. На даний час вона не працює, лікування від алкоголізму не проходила, хоча при відібранні у 2023 році дочки ОСОБА_6 , їй повідомляли про необхідність закодуватись від вживання спиртного. Під час відібрання від неї малолітнього сина ОСОБА_9 її дійсно не було вдома два дні. В цей час вона їздила до іншого населеного пункту в пошуках будинку, який можна придбати для проживання. Визнає, що не виконувала свої батьківські обов’язки стосовно дітей через вживання спиртних напоїв. Пояснила, що без дітей їй, дослівно «скучно».
На виконання вимог п.п.2, 3 ч.3 ст.265 ЦПК України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, а також процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 15 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.137-1381).
Ухвалою суду від 27 січня 2026 року про закриття підготовчого провадження цивільну справу було призначено до судового розгляду по суті (а.с.152).
Заслухавши пояснення представника органу опіки та піклування Устинівської селищної ради та відповідача ОСОБА_1 , дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач по справі є матір’ю малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження, де в рядку мати зазначено: « ОСОБА_1 » (а.с.6). 
Запис про батька дитини складений за вказівкою матері відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.33). 
Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади Устинівської селищної ради за №2025/004515211 від 07 квітня 2025 року адресою зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 (а.с.7).
Наказом начальника служби у справах дітей Устинівської селищної ради від 05 червня 2025 року за №90 «Про постановку на облік малолітнього ОСОБА_2 » у зв’язку з неналежним виконанням батьківських обов’язків ОСОБА_1 , малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поставлений на облік за номером 0781574 (а.с. 76).
Довідкою №01-27/163 від 20 червня 2025 року підтверджено перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку в службі у справах дітей Устинівської селищної ради як такого, що опинився в складних життєвих обставинах (а.с.13).
За результатами оцінки потреб сім’ї ОСОБА_1 , що проводилась за період з 09 квітня по 15 квітня 2025 року, основними чинниками, які спричиняють складі життєві обставини є: низький батьківський потенціал ОСОБА_1 та наявність в неї ознак вживання алкоголю (а.с.15-16). 
Згідно з актом №328/с оцінки потреб сім’ї/особи ОСОБА_1 , що проводилась за період з 17 червня по 23 червня 2025 року, встановлено, що: 1) дитина ОСОБА_2 , якому три місяці 21 день, має занедбаний вигляд, харчується дитячою сумішшю «Малиш», має пригнічений стан через хворобу; 2) мати ОСОБА_1 має схильність до вживання алкогольних напоїв, які частково перешкоджають задоволенню потреб дитини; основним доходом сім’ї є державна допомога сім’ям з дітьми (а.с.57-59). 
Згідно з висновком оцінки потреб сім’ї ОСОБА_1 , складеному 17 червня 2025 року, основними чинниками, які обумовлюють складні життєві обставини, є те, що мати дитини не працююча, одинока, має ознаки вживання алкоголю, не в повній мірі виконує свій батьківський обов’язок (а.с.60-61).
За час перебування під соціальним супроводом відповідачу ОСОБА_1 надавались послуги - соціальний супровід та консультування. З відповідачем, як мамою, проводились бесіди щодо контролю над вчинками та щодо безпечних умов проживання дітей, розв’язання побутових проблем (а.с.62-71).
Згідно з актом №47 обстеження умов проживання, складеного 02 квітня 2025 року комісією у складі: начальника служби у справах дітей Чернявською А.С., фахівця із соціальної роботи ОСОБА_10 та інспектора СЮП Присяжнюка В.В., в житлі, розташованому по АДРЕСА_2 , де проживають відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_11 (тітка), виявлені наступні умови проживання: дитина тимчасово поміщена до рідної тітки ОСОБА_11 , умови в будинку належні, дитина забезпечена сумішшю для годування та памперсами. ОСОБА_1 знаходиться в стані алкогольного сп’яніння (а.с.8).
01 червня 2025 року комісією у складі: фахівця із соціальної роботи ОСОБА_10 , інспектора РСПП Кухарця С.В. проведено оцінку рівня безпеки дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами якої було складено відповідний акт та зроблено висновок про негайне відібрання дитини у батьків, інших законних представників, осіб, які фактично здійснюють догляд за дитиною з огляду на визначений рівень безпеки для дитини як «дуже небезпечно» (а.с.10-14). Зі змісту акту комісією було встановлено: відсутність в дитини харчування, дитячого ліжка, засобів особистої гігієни, дитина голодна, мати ОСОБА_1 відсутня вдома дві доби. Для забезпечення соціального захисту дитини ОСОБА_2 влаштований в КНП «Устинівська лікарня» Устинівської селищної ради для проведення обстеження (а.с.10-14).
Висновком про стан здоров’я, фізичний і розумовий розвиток дитини, складеним 24 червня 2025 року, підтверджується стан здоров’я малолітнього ОСОБА_2 як «соматично здоровий» (а.с.78).
Згідно з актом обстеження умов проживання, складеного 17 червня 2025 року комісією у складі: головного спеціаліста служби у справах дітей Руссу В.І., фахівців із соціальної роботи ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , в житлі, розташованому по АДРЕСА_3 , де проживають відповідач ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлені наступні умови проживання: санітарно-гігієнічні умови частково порушені, є необхідні меблі, килимове покриття, відсутня побутова техніка, продуктів харчування не має, готова їжа відсутня. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: дитина спить разом з матір’ю в одному ліжку, дитячого харчування для дитини не має, засоби особистої гігієни відсутні (а.с.9).
Згідно рішення виконавчого комітету Устинівської селищної ради від 02 липня 2025 року за №219 малолітній ОСОБА_2 на підставі договору про патронат над дитиною та акту про факт передачі дитини від 02 липня 2025 року з 02 липня по 02 жовтня 2025 року влаштований в сім’ю патронатного вихователя ОСОБА_13 (а.с.82, 84-85, 86-90).
Висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Устинівської селищної ради Кіровоградської області від 18 червня 2025 року №182а, визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.73, 74).
Як вбачається зі змісту характеристики гр-нки ОСОБА_1 , наданої Новоігорівським старостинським округом Устинівської селищної ради за №133/02-24 від 20 червня 2025 року, відповідач ОСОБА_1 не одружена, має 5-х дітей, яких вилучено з родини. Не працює, вживає алкогольні напої, під дією яких стає агресивною, на зауваження не реагує (а.с.29).
Судом встановлено, що станом на 24 червня 2025 року відповідач по справі ОСОБА_1 на «Д» обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.с.77).
Виконуючи приписи ч.1 ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним позивачем, як учасником справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, а також доказам, якими вони підтверджуються, з урахуванням засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку. 
За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України (далі - СК України) право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім’ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров’я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. 
Судом по справі встановлено, що позивач по справі, як орган опіки та піклування, має право на звернення до суду з даним позовом.
У відповідності до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов’язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. 
Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов’язків по вихованню дитини. 
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звернення позивача до суду з позовом про позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав та стягнення з неї аліментів на утримання дитини, здійснено у спосіб, передбачений законом. 
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно до ст.18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
За змістом ч.1 ст.9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.
Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
З урахуванням викладеного, суд приймає до уваги, що Європейський суд з прав людини у п.п.47-49 рішення від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручання у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на повагу до приватного і сімейного життя). Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей п.2 ст.8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як того вимагає ст.8. Також Суд зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв’язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у п.54 рішення від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України» (заява №31111/04) зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.
Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов’язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. 
Питання взаємовідносин між батьками та дитиною також регулюються ст.ст.151, 153, 157, 158, 159 СК України, якими передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов’язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
З матеріалів справи, зокрема, письмових доказів, вбачається, що участь відповідача, як матері, у вихованні малолітнього сина ОСОБА_2 дійсно була недостатньою, її поведінка свідчить про нерозуміння нею обов’язку піклуватись про нього, брати участь у його вихованні та утриманні, підтверджує не бажання відповідача приймати участь у його житті, здійснювати забезпечення своєї дитини всім необхідним. 
Згідно вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Визначаючись з правовідносинами, які виникли між сторонами та їх змістом на підставі наданих позивачем доказів, суд відповідно до ст.89 ЦПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності. 
Вирішуючи питання про правомірність втручання у право відповідача ОСОБА_1 на повагу до її сімейного життя, гарантоване ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою охоплюється і питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з того, що таке втручання не становитиме порушення ст.8 Конвенції у випадку, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи декільком цілям, визначеним в п.2 даної статті, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей (п.50 рішення Європейського суду у справі «Хант проти України).
Приймаючи до уваги особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України, зокрема, відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов’язків по вихованню дитини. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
Досліджуючи питання про відповідність втручання у право відповідача «цілям», зазначеним в п.2 ст.8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров’я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд вважає, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини відповідача - малолітнього ОСОБА_2 , а тому має законну мету у розмінні п.2 статті 8 Конвенції.
Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», судом були досліджені надані позивачем докази на предмет їх достатності та обґрунтованості, виходячи із того, що поняття «ухилення від виконання обов’язків по вихованню дитини» є оціночним поняттям і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку.
За змістом ч.ч.2, 3 та 4 ст.150 СК України батьки зобов’язані: піклуватися про здоров’я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.
Батьки зобов’язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України).
Натомість дослідженими судом матеріалами справи та особистими поясненнями відповідача ОСОБА_1 , наданими нею безпосередньо в судовому засіданні по розгляду справи по суті, підтверджується, що відповідач після відібрання у неї малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не вживала жодних дій, спрямованих на з’ясування його місця перебування та усунення обставин, які обумовили відібрання від неї дитини, та, як наслідок, не приймала ніякої участі у вихованні свого сина, не здійснювала його матеріальне забезпечення, не цікавилася станом його здоров’я, інтересами та потребами.
В даній конкретній ситуації судом також враховується, що держава має позитивний обов’язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз’єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою (п.52 рішення Європейського суду у справі «Савіни проти України»). Разом з тим, реалізація державою зазначених обов’язків вимагає від відповідача ОСОБА_1 активних дій, які б свідчили про її бажання скористатись такою допомогою держави.
Натомість судом встановлено, в тому числі і з особистих пояснень відповідача ОСОБА_1 , що вона, проживаючи окремо від свого малолітнього сина ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг однорічного віку, тобто є дитиною, яка у зв’язку з цим потребує особливого догляду та піклування, жодного разу не звернулась до уповноважених державних органів з метою надання їй сприяння у реалізації своїх батьківських обов’язків та не вчиняла дій, спрямованих на поліпшення відносин між нею та її дитиною, в тому числі і за час перебування останнього в сім’ї патронатного вихователя, проживаючої в межах одного району за місцем проживання відповідача. 
Під час судового провадження відповідач ОСОБА_1 також жодного разу не намагалась поспілкуватись зі своїм сином, провідати його за місцем перебування, зібрати та надати до суду докази на підтвердження зміни нею способу свого життя, наявності у неї житла, придатного для проживання малолітньої дитини, отримання нею доходу, достатнього для забезпечення його потреб, що також оцінюється судом як один із проявів байдужого ставлення відповідача, як матері, до подальшої долі свого малолітнього сина ОСОБА_2 та відсутність у неї наміру повноцінно брати участь у його житті. 
Під час надання суду пояснень відповідачем ОСОБА_1 не було висловлено жалю з приводу того, що її син на даний час перебуває в сім’ї патронатного вихователя, а не з нею, як з рідною матір’ю, як не зазначено про те, що вона любить свого сина.    В наданих суду поясненнях відповідачем ОСОБА_1 жодного разу не було сказано про те, які саме дії вона вчинила, щоб повернути дитину (зокрема, не було згадки про облаштування дитячої кімнати, придбання одягу для сина тощо). 
Судом також враховується, що нехтування відповідачем ОСОБА_1 своїми батьківськими обов’язками стосовно малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є свідомим та відображає її життєву позицію самоусунення від виховання та утримання своїх дітей, що безпосередньо підтверджується ставленням відповідача до інших її дітей, які були вилучені у неї у 2023 році та місцем перебування і станом здоров’я яких вона не цікавилась жодного разу після цього.
Зазначена обставина була визнана відповідачем в судовому засіданні 11 березня 2026 року, а тому в силу положень ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.
Наведене в своїй сукупності, на думку суду, свідчить про ухилення відповідача ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов’язків та не бажання їх виконувати, що є підставою для позбавлення її батьківських прав.
Також під час розгляду справи по суті судом було з’ясовано, що малолітній син відповідача по справі ОСОБА_2 протягом останнього року проживає окремо від відповідача, а тому в даному випадку позбавлення її батьківських прав не призведе до відібрання дитини у відповідача, як матері, оскільки вона не проживає разом із ним протягом тривалого часу. Крім того, даний захід не виключає можливості побачення відповідача зі своїм сином та спілкування з ним за наявності у неї такого наміру.
Тобто в даному випадку, позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_1 фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію у відносинах між матір’ю та її дитиною.
Крім того, суд звертає увагу, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки та ставлення до сина ОСОБА_2 на поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому ст.169 СК України.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами доказування, як письмові докази та показання свідків.
За змістом ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.95 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.77, ч.1 ст.78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 
З урахуванням викладеного, беручи до уваги вимоги закону, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позивач по справі надав суду належні та переконливі докази того, що відповідач ОСОБА_1 свідомо нехтує своїми батьківськими обов’язками та довів її винну поведінку щодо умисного ухилення від участі в забезпеченні фізичного, духовного та морального розвитку її дитини - малолітнього сина ОСОБА_2 ..
За вказаних обставин, позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав відповідатиме інтересам дитини ОСОБА_2 , оскільки відповідач, як його мати, тривалий час не піклується про свого сина, тобто не забезпечує його особистих прав та інтересів; не створює для нього всіх необхідних побутових умов; не здійснює його виховання; не забезпечує підготовки до самостійного життя; не забезпечує необхідним харчування, медичним доглядом та лікуванням, що негативно впливає на його фізичний розвиток та духовний розвиток як складову виховання; не спілкується із сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. 
Подібна поведінка відповідача свідчить про її байдуже ставлення як до юридичного обов’язку, так і до природної потреби піклуватися про свого малолітнього сина, нерозуміння нею необхідності брати участь у його вихованні та утриманні, що, як наслідок оцінюється судом як небажання відповідача приймати участь у житті дитини, здійснювати забезпечення свого сина всім необхідним для його нормальної життєдіяльності та розвитку.
Даний висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №203/3505/19.
Одночасно з цим судом враховується, що подібна поведінка відповідача, яка фактично самоусунулась (ухилилась) від виховання своїх дітей, позбавляє її можливості підставно заперечувати проти задоволення позову (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №311/563/20).
З огляду на викладене, детально проаналізувавши обставини справи, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для застосування до відповідача ОСОБА_1 , як матері малолітнього ОСОБА_2 , крайнього заходу впливу, передбаченого ст.164 СК України, у виді позбавлення її батьківських прав стосовно нього, як дитини, що, виходячи із дійсних правовідносин сторін та добровільної позиції відповідача, яка не бажає приймати в будь-якій формі участі у житті свого сина, не суперечить ст.9 Конвенції про права дитини та ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, у зв’язку з чим позов підлягає до задоволення. 
Відповідно до вимог ч.ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов’язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Отже, вирішення судом питання про стягнення аліментів з особи, стосовно якої ухвалене рішення про позбавлення батьківських прав, має імперативний характер та не залежить від змісту поданого до суду позову, тобто не охоплюється принципом диспозитивності цивільного судочинства, передбаченим ст.13 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов’язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 
Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред’явлення позову.      
З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що відповідач по справі ОСОБА_1 є фізичною особою працездатного віку; належних доказів на підтвердження стану здоров`я, наявності аліментних та (або) грошових зобов`язань перед іншими особами, а також тяжкого матеріального становища, які б унеможливлювали чи істотно впливали на виконання нею обов`язку щодо утримання свого рідного сина ОСОБА_2 , відповідачем суду надано не було, а тому суд, з урахуванням відсутності заяви позивача про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, приходить до висновку про спроможність відповідача брати участь в утриманні своєї дитини шляхом сплати аліментів в частині від її заробітку (доходу), як платника аліментів, а саме: в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 31 липня 2025 року і до досягнення сином ОСОБА_2 повноліття.
Ухвалюючи таке рішення, суд виходить із вимог діючого законодавства України та необхідності захисту інтересів дітей, що мають першочергове значення.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає на необхідне допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов’язаних з розглядом справи.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач звернувся до суду з позовом, який складається з двох позовних вимог: 1) про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дитини (вимога немайнового характеру) та 2) стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини (вимога майнового характеру).
Згідно положень п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закону) судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. 
За змістом ч.1, п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. За подання юридичною особою до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Станом на 01 січня 2025 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 3028 грн.00 коп..
Отже, судовий збір, від сплати якого при поданні позову до суду був звільнений позивач по справі, становив 6056 грн.00 коп..
На підставі викладеного, приймаючи до уваги задоволення позову в межах всіх заявлених вимогз відповідача по справі ОСОБА_1 на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 6056 грн. 00 коп. (3028 грн. 00 коп. х 2 вимоги), від сплати якого при поданні позову до суду був звільнений позивач.
Інші судові витрати, пов’язані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.
Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В:

Позов органу опіки та піклування Устинівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитинизадоволити повністю.
Позбавити ОСОБА_1 батьківських прав стосовно дитини - сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути із ОСОБА_1 на користь особи, в сім`ї якої проживатиме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або закладу, в якому він буде перебувати, на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, як платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 31 липня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання даного рішення суду щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 аліментів в межах суми платежу за один місяць. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 6056 грн. 00 коп. (шість тисяч п’ятдесят шість гривень 00 копійок). 
Копію рішення після набрання ним законної сили направити до Долинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Повне ім’я та найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач: орган опіки та піклування Устинівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, адреса місцезнаходження: вул.Ювілейна, буд.№4 с-ще Устинівка Кропивницького району Кіровоградської області, поштовий індекс 28600, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04364549.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 . 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Повне рішення суду складено 20 березня 2026 року.

Суддя С.Ю.Атаманова