Справа № 761/9401/24
Провадження № 2/761/954/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді:    Волошина В.О.
при секретарі:     Харечко О.В.,
за участі:
представника позивача за 
первісним позовом:    адвоката Короля Д.В.
відповідача 2 за первісним позовом:   ОСОБА_1 
представника відповідача 3 
за первісним позовом:    адвоката Герасимені О.Ю.
представників третьої особи 
за первісним позовом:    адвокатів: Трунова Ю.А., Опалюка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ювелірний завод «Діамант-13» до Державного підприємства «Сетам», Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кошарного Олександра Вікторовича, ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Завод Супутник», про визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого майна, повернення майна та за позовом третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державного підприємства «Сетам», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ювелірний завод «Діамант-13», Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кошарного Олександра Вікторовича, Приватного акціонерного товариства «Завод Супутник», ОСОБА_2 про визнання права власності на рухоме майно; виключення з опису та звільнення з-під арешту рухомого майна; визнання недійсними електронних торгів; витребування рухомого майна,

в с т а н о в и в :

У березні 2024р. позивач ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 122-136 т.1) до відповідачів Державного підприємства (ДП) «Сетам», Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кошарного О.О., ОСОБА_2 , в якому просив суд:
- визнати недійсними електронні торги з реалізації арештованого майна, які проведені ДП «Сетам» 25 січня 2024р., згідно з протоколом від 25 січня 2024р. № 604554 (далі по тексту вимога № 1.1.); 
- зобов`язати відповідача ОСОБА_2 повернути рухоме майно (далі по тексту вимога № 1.2.), а саме: 
1) ливарну установку Neutec J-zCE - 2шт.;
2) піч муфельну Argenta APE 800 - 2 шт.;
3) турбогалтовку вібраційну LM Finishing Systems 1500 S3 - 1 шт.;
4) полірувальний станок CIMO Angel 85/2 - 1 шт.;
5) полірувальний станок Avalon PS2F - 2 шт.;
6) відцентрову вібраційну галтовку OTEC CF18 - 1 шт.;
7) піч конвеєрну Bertoncello Senior 31.109 - 1 шт.;
8) вальці ювелірні механічні BMC100-2BУ - 1 шт.;
9) вальці ювелірні Oro Franco - 1 шт.;
10) апарат лазерної зварки Rofin Desktop Laser welder - 1 шт.;
11) турбогалтовку вібраційну LM Finishing Systems Turbo 30 Tripl - 1 шт.;
12) гальванічну машину LEGOR PILOT PLATING MACHINE 4 - 1 шт.;
13) апарат лазерної зварки BAASEL LASERTECH LSW 4002 - 1 шт.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що на примусовому виконанні у Приватного виконавця Кошарного О.В. знаходиться наказ Господарського суду м. Києва № 910/10253/22 від 02 серпня 2023р. (ВП №72711913), відповідно до якого стягнуто з ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» на користь ПрАТ «Завод Супутник» 338688,0 грн. заборгованості; 36739,38 грн. - пені; 3778,56 грн. - 3% річних; 24234,19 грн. - втрат від інфляції; 6052,95 грн. - судового збору; 30000,0 грн. - витрат на правничу допомогу.
Постановою приватного виконавця від 07 вересня 2023р. про арешт майна було проведено опис та накладено арешт на майно, бувше у використанні, в подальшому, частину такого майна (вищезазначене майно) було реалізовано на торгах 25 січня 2024р.
На думку сторони позивача, зазначені торги є недійсними, а продане на них майно підлягає поверненню, оскільки відбулася реалізація майна, що не належить боржнику (позивачу), з метою виконання судового рішення, щодо стягнення з боржника (позивача) грошових коштів, в порушення ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження». Звіт про оцінку майна, був складений з істотними недоліками, в порушення вимог ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», які вплинули на визначення вартості мана, що було передано Приватним виконавцем на торги, при цьому сторона позивача вважає, що неправильно було визначено стартову вартість арештованого майна, що є самостійною підставою для недійсності торгів, в порушення вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».
Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2024р. позов залишено без руху та надано стороні позивача строк для усунення недоліків.
11 квітня 2024р. на адресу суд надійшла заява про усунення недоліків, разом з новою редакцією позову (а.с. 122-136 т. 1).
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2024р. відкрито провадження у справі, за правилами загального позовного провадженні та призначено справу в підготовче засідання.
12 червня 2024р. на адресу суду надійшла заява ПрАТ «Завод Супутник», про вступ у справу, в якості третьої особи, яка протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2024р. була задоволена. 
01 липня 2024р. на адресу суду надійшли письмові пояснення на позов, від третьої особи ПрАТ «Завод Супутник» (а.с. 1-19 т. 2), в яких третя особа проти позовних вимог ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» заперечувала, зазначивши, що правові підстави, з яких сторона позивача просить суд задовольнити позов, вже були предметом розгляду Господарським судом м. Києва по справі № 910/10253/22, щодо розгляду скарги ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13», як сторони боржника у ВП № НОМЕР_5.
11 червня 2024р. на адресу суду надійшов позов (а.с. 2-9 т. 3) третьої особи з самостійними вимогами ФОП ОСОБА_3 до ДП «Сетам», ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13», Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кошарного О.В., ПрАТ «Завод Супутник», ОСОБА_2 , в якому третя особа з самостійними вимогами просила суд:
- визнати за ФОП ОСОБА_3 право власності на наступне рухоме майно (далі по тексту - вимога № 2.1):
1) ливарну установку Neutec J-ZCE; 
2) піч муфельну Argenta APE 800; 
3) турбогалтовку вібраційну LM Finishing Systems 1500 S3;
4) мікроскоп МБС-10;
5) мікроскоп МБС-9;
6) вакуумний інжектор воску Argenta WW-03; 
7) вакуумний інжектор воску D-VWI1;
8) вакуумний інжектор воску LM Finishing Systems;
9) полірувальний станок CIMO Angel 85/2;
10) полірувальний станок Avalon PS2F; 
11) відцентрову вібраційну галтовку ОТЕС CF18;
12) відцентрову вібраційну галтовку Avalon;
13) полірувальний станок Avalon SWI;
14) бормашину Foredom SR;
15) піч конвеєрну Bertoncello Senior 31.109;
16) гідравлічний прес Oro Franco Pressa P15;
17) маятниковий прес Oro Franco;
18) горизонтально-свердлильний верстат Oro Franco;
19) вертикально-свердлильний станом Oro Franco;
20) вальці ювелірні механічні ВМС-100-2ВУ;
21) вальці ювелірні Oro Franco;
22) апарат лазерної зварки Rofin Desktop Laser welder;
23) турбогалтовка вібраційна LM Finishing Systemns Turbo 30 Tripl;
24) гальванічна машина LEGOR PILOT PLATING MACHINE 4;
25) парогенератор Steam jet E 500$
26) фрезерний верстат Roland Modela MDX 40;
27) апарат лазерної зварки BAАSEL LASERTECH LSW 4002$
- виключити з опису та звільнити з під арешту наступне рухоме майно, яке вище наведене в п. 1)-27) вимоги № 2.1 (далі по тексту - вимога № 2.2);
- визнати недійсними електронні торги з реалізації арештованого майна, які проведені ДП «Сетам» 25 січня 2024р., згідно з протоколом від 25 січня 2024р. № 604554 (далі по тексту - вимога № 2.3);
- витребувати у ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_3 належне їй на праві власності рухоме майно (далі по тексту - вимога № 2.4):
1) ливарну установку Neutec J-zCE - 2шт.;
2) піч муфельну Argenta APE 800 - 2 шт.;
3) турбогалтовку вібраційну LM Finishing Systems 1500 S3 - 1 шт.;
4) полірувальний станок CIMO Angel 85/2 - 1 шт.;
5) полірувальний станок Avalon PS2F - 2 шт.;
6) відцентрову вібраційну галтовку OTEC CF18 - 1 шт.;
7) піч конвеєрну Bertoncello Senior 31.109 - 1 шт.;
8) вальці ювелірні механічні BMC100-2BУ - 1 шт.;
9) вальці ювелірні Oro Franco - 1 шт.;
10) апарат лазерної зварки Rofin Desktop Laser welder - 1 шт.;
11) турбогалтовку вібраційну LM Finishing Systems Turbo 30 Tripl - 1 шт.;
12) гальванічну машину LEGOR PILOT PLATING MACHINE 4 - 1 шт.;
13) апарат лазерної зварки BAASEL LASERTECH LSW 4002 - 1 шт.
Свої позовні вимоги, третя особа з самостійними вимогами обґрунтовувала тим, що вона є власником вищенаведеного рухомого майна (наведене в п. 1) - 27) вимоги № 2.1), на підставі договору купівлі-продажу обладнання № 1/2021 від 30 червня 2021р., укладеного з ФОП ОСОБА_4 
01 липня 2021р. між нею, як орендодавцем та первісним позивачем ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13», як орендарем був укладений договір оренди обладнання № 07/21, відповідно до якого нею було передано вищезазначене рухоме майно в оренду первісному позивачу, при цьому орендар зобов`язувався повернути майно до 30 квітня 2023р., однак орендар зазначене майно орендодавцю не повернув, зазначивши, що вказане майно перебуває в орендованому приміщенні, за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ПрАТ «Завод Супутник», та у зв`язку зі спливом строку оренди зазначеного нежитлового приміщення, орендар не має доступу до відповідних приміщень та орендованого обладнання. Як стало відомо, в подальшому орендарю, орендодавець ПрАТ «Завод Супутник», надав Приватному виконавцю Кошарному О.В. доступ до орендованого обладнання, на яке в межах ВП № НОМЕР_5, було накладено арешт, як майно боржника ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13», та це майно було реалізовано з електронних торгів, проведених ДП «Сетам». На думку третьої особи з самостійними вимогами, електронні торги є недійсними, з підстав, аналогічних заявлених первісним позивачем ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13», а також те, що власником майна є не боржник у виконавчому провадженні, а третя особа з самостійними вимогами. З метою захисту порушеного права, на підставі ст. ст. 334, 392 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», третя особа з самостійними вимогами вважає, належним способом захисту визнання за нею право власності на спірне майно; визнання недійсним електронних торгів, та витребування цього майна від набувача ОСОБА_2 
05 липня 2024р. на адресу суду надійшов відзив ПрАТ «Завод Супутник» на позов третьої особи з самостійними вимогами ФОП ОСОБА_3 (а.с. 123-138 т. 3), в якому відповідач проти позову третьої особи з самостійними вимогами заперечив, зазначивши, що заявлені позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами є безпідставними, оскільки відсутні докази сплати ФОП ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_4 вартості переданого обладнання за договором купівлі-продажу обладнання № 1/2021 від 30 червня 2021р., як і відсутні докази отримання ФОП ОСОБА_3 цього обладнання і передання його в оренду ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13». 
Також, сторона звертала увагу суду, що відсутні належні і допустимі докази на підтвердження сплати орендної плати ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» на користь ФОП ОСОБА_3 , за договором оренди обладнання № 07/21 від 01 липня 2021р. Як і відсутні докази, які б дозволяли ідентифікувати спірне майно, яке третя особа з самостійними вимогами вважає своєю власністю, та просить суд витребувати на свою користь. Крім того, на думку сторони відповідача третьою собою не наведені обставини та не надано належні і допустимі докази на підтвердження позовної вимоги № 2.3.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2025р. прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, позов третьої особи з самостійними вимогами ФОП ОСОБА_3 
28 лютого 2025р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив ПрАТ «Завод Супутник» на позов третьої особи з самостійними вимоги (а.с. 41-48 т. 4), в якому третя особа ФОП ОСОБА_3 , заявлені нею позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд її позов задовольнити, наголошуючи, що доводи та міркування відповідача ПрАТ «Завод Супутник», наведені у відзиві на її позов є безпідставними, оскільки нею, як особою, яка має статус позивача вірно було обрано спосіб захисту порушеного права, шляхом його витребування. Крім того, відповідно до умов договору оренди обладнання за № 07/21 від 01 липня 2021р. нею було передано в оренду ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13», відповідно до додатку № 1 до цього договору, де зазначено рухоме майно, яке має індивідуально визначені ознаки, мається опис та найменування. При цьому третя особа з самостійними вимогами звертала увагу суду, що стороною відповідача ПрАТ «Завод Супутник» не враховані положення ст. ст. 204, 215 ЦК України.
10 березня 2025р. на адресу суду надійшов відзив на позов третьої особи з самостійними вимогами (а.с. 91-97 т. 4), в якому відповідач Приватний виконавець Кошарний О.В. проти зазначеного позову заперечив, зазначивши що третьою особою не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту набуття у власність спірного майна, передачі його в оренду первісному позивачу. Як і відсутні належні і допустимі докази на підтвердження позовних вимог про визнання недійсними електронних торгів, при цьому відповідач звертав увагу суду, що в досудовому порядку первісний позивач, як і ФОП ОСОБА_3 не повідомляли його, як приватного виконавця, про факт укладення договору оренди обладнання № 07/21 від 01 липня 2021р., при цьому первісний позивач неодноразово звертався до ПрАТ «Завод Супутник» з листами, що йому чиняться перешкоди у вивезенні власного обладнання, матеріальних цінностей, основних засобів з орендованих приміщень у ПрАТ «Завод Супутник». 
Крім того, у відзиві на позов приватний виконавець наголошував, що згідно відповіді АТ «Райффайзен Банк» № 81-15-9/1904БТ від 27 грудня 2023р., за період часу з 01 липня 2021р. по 24 лютого 2022р. з єдиного у ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» розрахункового рахунку не здійснювалися перерахування грошових коштів за оренду рухомого майна на користь ФОП ОСОБА_3 .
Також, на думку сторони відповідача доводи третьої особи з самостійними вимогами щодо визнання торгів недійсними є безпідставними.
25 березня 2025р. на адресу суду надійшли заперечення ПрАТ «Завод Супутник» на відповідь на відзив ФОП ОСОБА_3 (а.с. 168-178 т. 4), в яких сторона відповідача проти позову третьої особи з самостійними вимогами заперечувала, за змістом вказані заперечення є аналогічними відзиву на позов третьої особи з самостійними вимогами. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2025р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.
В судовому засіданні представник ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» заявлений первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав наведених у позові просив суд його задовольнити. Стосовно позову третьої особи з самостійними вимогами, то сторона первісного позивача при вирішення позову третьої особи з самостійними виогами покладається на розсуд суду. 
В судовому засіданні відповідач Приватний виконавець Кошарний О.В., представники: ПрАТ «Завод Супутник», ОСОБА_2. проти позовів заперечили, з підстав наведених у поясненнях на первісний позов; відзиві на позов третьої особи з самостійними вимогами, запереченнях на відповідь на відзив.
Решта учасників процесу в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, ФОП ОСОБА_3 , клопотала перед судом про розгляд справи у її відсутність. 
Суд, визнає неявку учасників процес без поважних причин, і в силу положень ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦК України, вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність учасників процесу, які не з`явились в судове засідання.
Суд, заслухавши пояснення представника ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13», відповідача Приватного виконавця Кошарного О.В., представників: ОСОБА_2 , ПрАТ «Завод Супутник», розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що первісний позов та позов третьої особи, з самостійними вимогами, не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. (ч. 2 ст. 15 ЦК України).
Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024р. у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23).
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023р. в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023р. у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019р. в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018р. у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018р. у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019р. у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019р. у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020р. у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022р. в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21).
Приватно - правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023р. в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023р. в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22).
Рішенням Господарського суду м. Києва від 03 березня 2023р. по справі № 910/10253/22, яке набрало законної сили, первісний позов ПрАТ «Завод Супутник» до ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» про стягнення 478461,01 грн. - задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» на користь ПрАТ «Завод Супутник» 338688,0 грн. заборгованості; 36739,38 грн. - пені; 3778,56 грн. - 3% річних; 24234,19 грн. - втрат від інфляції; 6052,95 грн. - судового збору; 30000,0 грн. - витрат на правничу допомогу. В іншій частині первісного позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повістю.
На виконання зазначеного рішення Господарського суду м. Києва від 03 березня 2023р. по справі № 910/10253/22 було видано 02 серпня 2023р. наказ № 910/10253/22 про примусове виконання зазначеного рішення суду. 
07 вересня 2023р. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кошарним О.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5, та того ж дня, винесено постанову про опис та арешт майна боржника, яке знаходилось за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 82-А, корп. 3, літ. Г, 2 та 3 поверх. Також вказаною постановою суду призначено відповідального зберігача описаного та арештованого майна.
13 вересня 2023р. Приватним виконавцем Кошарним О.В. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадження ТОВ «Апрейсел ЮА» для надання звіту про визнання ринкової вартості описаного рухомого майна та попереджено останнього про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 25 січня 2024р. № 604554 ДП «Сетам», 25 січня 2024р. проведено електронні торги з реалізації майна: промислове обладнання, місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; майно бувше у використанні розташоване за вищевказаною адресою:
1) ливарна установка Neutec J-zCE - 2шт.;
2) піч муфельна Argenta APE 800 - 2 шт.;
3) турбогалтовка вібраційна LM Finishing Systems 1500 S3 - 1 шт.;
4) полірувальний станок CIMO Angel 85/2 - 1 шт.;
5) полірувальний станок Avalon PS2F - 2 шт.;
6) відцентрова вібраційна галтовка OTEC CF18 - 1 шт.;
7) піч конвеєрна Bertoncello Senior 31.109 - 1 шт.;
8) вальці ювелірні механічні BMC100-2BУ - 1 шт.;
9) вальці ювелірні Oro Franco - 1 шт.;
10) апарат лазерної зварки Rofin Desktop Laser welder - 1 шт.;
11) турбогалтовка вібраційна LM Finishing Systems Turbo 30 Tripl - 1 шт.;
12) гальванічна машина LEGOR PILOT PLATING MACHINE 4 - 1 шт.;
13) апарат лазерної зварки BAASEL LASERTECH LSW 4002 - 1 шт.
Відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 25 січня 2024р. № 604554 ДП «Сетам» переможцем визнано ОСОБА_2 ; майно придбане за сумою 495900,0 грн.
05 лютого 2024р. Приватним виконавцем Кошарним О.В. було винесено Акт про проведені електронні торги.
Звертаючись до суду з вимогами № 1.1., № 1.2. первісний позивач ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13», за змістом позову зазначав, що зазначені вище електронні торги, які були проведенні в межах примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва за № 910/10253/22, торги є недійсними, а продане на них майно підлягає поверненню, оскільки відбулася реалізація майна, що не належить боржнику (позивачу), з метою виконання судового рішення, щодо стягнення з боржника (позивача) грошових коштів, в порушення ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження». Звіт про оцінку майна, був складений з істотними недоліками, в порушення вимог ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», які вплинули на визначення вартості майна, що було передано приватним виконавцем на торги, при цьому сторона позивача вважає, що неправильно було визначено стартову вартість арештованого майна, що є самостійною підставою для недійсності торгів, в порушення вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення Європейський суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) від 19 лютого 2009р. у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У справі Bellet v. France, ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Так, відповідно до висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019р. по справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19), зазначено, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців. Аналогічний за змістом висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 02 жовтня 2019р. у справі № 346/79/17 (провадження № 14-471 цс19).
Судом встановлено, що ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» було подано до Господарського суду м. Києва скаргу на дії Приватного виконавця Кошарного О.В., ухвала суду від 20 листопада 2023р. по справі № 910/10253/22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/115501463), яка набрала законної сили, та якою було відмовлено в задоволенні скарги боржника, щодо визнання неправомірною та скасування постанови від 07 вересня 2023р. про відкриття провадження; визнання неправомірною бездіяльності виконавця щодо не направлення постанови від 07 вересня 2023р. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5 на адресу боржника у встановлений строк; визнання неправомірною та скасування постанови від 07 вересня 2023р. про опис і арешт майна боржника; визнання неправомірною та скасування постанови від 13 вересня 2023р. про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у виконавчому провадженні № НОМЕР_5; визнання неправомірною та скасування постанови від 25 вересня 2023р. про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № НОМЕР_5.
Крім того, боржником ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13», також було подано 22 січня 2024р. скаргу до Господарського суду м. Києва, на дії приватного виконавця, в якій скаржник просив суд: визнати протиправним та скасувати Звіт про оцінку рухомого майна у кількості 32 шт., що належить ТОВ «Ювелірний завод «Діамант -13» та яке розташоване за адресою: м. Київ, вулиця Межигірська, 82-А, корп. 3 (літ «Г»); визнати дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кошарного О.В. щодо визначення вартості (оцінки) рухомого майна, що було у користуванні боржника (скаржника), неправомірними. При цьому, 09 вересня 2024р. від представника ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» надійшла заява про залишення поданої скарги без розгляду, яка мотивована тим, що на підставі звіту про оцінку рухомого майна, який є предметом оскарження, вже було проведені торги, а відтак, окреме оскарження Звіту, без оскарження торгів, не призведе до ефективного захисту прав та інтересів скаржника. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12 вересня 2024р. залишено без розгляду скаргу ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» на дії приватного виконавця від 22 січня 2024р. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/121620075).
Відповідно до пункту 2 розділу I Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом МЮ України № 2831/5 від 29 вересня 2016р., реалізація майна здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів.
Пунктом 1 розділу II вищезазначеного Порядку встановлено, що реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».
Вартість майна, що передається на реалізацію, зазначається в заявці на реалізацію арештованого майна відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна.
Пунктом 2 розділу II Порядку передбачено, що організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
Заявка на реалізацію арештованого майна повинна містити, серед іншого, інформацію про вартість майна, що передається на реалізацію, визначену рішенням суду або відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження». У разі якщо боржник, майно якого реалізується, с платником податку на додану вартість, вартість майна, що передається на реалізацію, зазначається з урахуванням податку на додану вартість.
Пунктом 3 розділу II Порядку встановлено, що виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.
Приватний виконавець самостійно формує і перевіряє заявку та документи щодо передання майна на реалізацію на відповідність вимогам законодавства та після встановлення відповідності документів таким вимогам підписує (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу II цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет приватного виконавця для внесення інформації про проведення електронного аукціону (аукціону за фіксованою ціною) до Системи.
Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).
Організатор перевіряє повноту заповнення заявки. У разі невідповідності заявки вимогам, передбаченим пунктом 2 цього розділу, Організатор через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) повідомляє начальника відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) про необхідність усунення недоліків протягом трьох робочих днів.
Таким чином, зі змісту Порядку вбачається, що на стадії проведення торгів оцінка арештованого майна не здійснюється.
Порушення, допущені виконавцем при здійсненні підготовчих дій з метою проведення електронних торгів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком підлягають оскарженню у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження»
Дії виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 08 липня 2020р. по справі № 201/18443/17.
Таким чином, позивач ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» скористався правом на оскарження проведеної оцінки майна та подавав відповідні скарги до Господарського суду м. Києва, як сторона виконавчого провадження (боржник), в порядку, передбаченому ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».
В той же час, як вбачається зі змісту позовної заяви у даній справі, позивач, заявляючи вимогу про визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого майна, які проведені ДП «Сетам» 25 січня 2024р., у якості підстав для її задоволення посилається саме на недоліки оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, якого було залучено постановою Приватного виконавця Кошарного О.В.
Однак, протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» не наводилось жодних порушень самої процедури торгів, що проводились ДП «Сетам», що може свідчити про необґрунтованість вимоги позивача про визнання торгів недійсними.
За змістом ст. 650 ЦК України, особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.
Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
Керуючись частиною першою статті 650, частиною першою статті 655 та частиною четвертою статті 656 ЦК України, суд робить висновок , що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.
Сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець і покупець.
Виходячи з правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.
Відповідні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018р. у справі № 725/3212/16-ц, провадження № 14-3цс18, від 15 травня 2019р. у справі № 678/301/12, провадження № 14-624цс18.
Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч. 3 цієї статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, який може визнаватися недійсним у судовому порядку.
Враховуючи те, що відчуження майна з електронних торгів належить до договорів купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу).
В постановах Верховного Суду України від 06 квітня 2016р. у справі № 3-242гс16, від 13 квітня 2016р. у справі № 6-2988цс15 та від 29 листопада 2017р. у справі № 668/5633/14-ц, де зазначено, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. 
Аналогічні висновки містяться і в постанові Верховного Суду по справі № 404/1561/16-ц від 29 травня 2019р.
Тобто для визнання судом електронних торгів недійсним необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Підставою для пред`явлення позову про визнання торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.
Доводи сторони первісного позивача, про наявність недоліків у звіті про оцінку майна, зокрема, щодо дати проведення оцінки майна; щодо дати огляду об`єкту оцінки; щодо аналогів об`єктів, стосовно яких проводилась оцінка; щодо неналежного долучення кваліфікаційного свідоцтва оцінювача, то зазначені доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.
Так, в судовому засіданні, представник позивача ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13», наголошував, що однією з підстав визнання недійсними електронних торгів, є самостійною підставою та обставина, що майно, яке було реалізовано на цих торгах не є майном боржника. Разом з тим, в судовому засіданні, представник позивача не міг пояснити суду, що якщо первісний позивач не є власником цього майна, то на підставі якої норми закону, стороною позивача було заявлено вимогу № 1.2. 
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення вимоги № 1.1. та похідної вимоги № 1.2, при цьому судом враховано, що дії приватного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний порядок та спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання результатів прилюдних торгів недійсними (висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015р. у справі №6 -1749цс15, з якими погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018р. у справі № 1421/5229/12 (провадження № 14-194цс18), а також у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019р. у справі № 725/5237/16-ц та від 10 вересня 2021р. у справі № 761/26187/19).
Стосовно позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 , то суд вважає, що відсутні правові підстави для його задоволення, виходячи з наступного.
Так, звертаючись до суду з вимогою № 2.1., третя особа з самостійними вимогами просила суд визнати за нею право власності на наступне рухоме майно:
1) ливарну установку Neutec J-ZCE; 
2) піч муфельну Argenta APE 800; 
3) турбогалтовку вібраційну LM Finishing Systems 1500 S3;
4) мікроскоп МБС-10;
5) мікроскоп МБС-9;
6) вакуумний інжектор воску Argenta WW-03; 
7) вакуумний інжектор воску D-VWI1;
8) вакуумний інжектор воску LM Finishing Systems;
9) полірувальний станок CIMO Angel 85/2;
10) полірувальний станок Avalon PS2F; 
11) відцентрову вібраційну галтовку ОТЕС CF18;
12) відцентрову вібраційну галтовку Avalon;
13) полірувальний станок Avalon SWI;
14) бормашину Foredom SR;
15) піч конвеєрну Bertoncello Senior 31.109;
16) гідравлічний прес Oro Franco Pressa P15;
17) маятниковий прес Oro Franco;
18) горизонтально-свердлильний верстат Oro Franco;
19) вертикально-свердлильний станом Oro Franco;
20) вальці ювелірні механічні ВМС-100-2ВУ;
21) вальці ювелірні Oro Franco;
22) апарат лазерної зварки Rofin Desktop Laser welder;
23) турбогалтовка вібраційна LM Finishing Systemns Turbo 30 Tripl;
24) гальванічна машина LEGOR PILOT PLATING MACHINE 4;
25) парогенератор Steam jet E 500$
26) фрезерний верстат Roland Modela MDX 40;
27) апарат лазерної зварки BAАSEL LASERTECH LSW 4002$,
зазначаючи при цьому, що вона його набула на підставі договору купівлі-продажу обладнання №1/2021 від 30 червня 2021р., укладеного з ФОП ОСОБА_4 , при цьому стороною не було надано до суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про сплату ФОП ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_4 вартості переданого обладнання, шляхом переказу коштів з рахунку на рахунок або внесення коштів до кас надавачів платіжних послуг для подальшого переказу їх на рахунки. В судовому засіданні відповідач Приватний виконавець Кошарний О.В., представник відповідача ПрАТ «Завод Супутник» наголошувала, що за своїм фінансовим станом ФОП ОСОБА_3 не мала можливості придбати вказане обладнання.
Крім того, третя особа, з самостійними вимогами зазначала, що зазначене вище майно було передано нею за договором оренди обладнання № 07/21 від 01 липня 2021р. в оренду ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13», згідно акту прийому передачі від 01 липня 2021р. до договору оренди обладнання № 07/21 від 01 липня 2021р.
Проте, в судовому засіданні Приватний виконавець Кошарний О.В. наголошував, що 22 грудня 2023р. ним був направлений запит до АТ «Райффайзен Банк», у якому він просив надати інформацію про рух грошових коштів на рахунку за період з 01 липня 2021р. по 24 лютого 2022р., що належить боржнику ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» ( НОМЕР_1 ), який було вказано в договорі оренди обладнання № 07/21 від 01 липня 2021р. 3 наданої Банком на запит приватного виконавця виписки про рух грошових коштів взагалі не вбачається, що між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» здійснювались будь-які розрахунки за оренду обладнання. Крім цього, у банківській виписці відсутня інформація про зарахування на рахунок або зняття з рахунку ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» готівкових коштів, що спростовує доводи ФОП « ОСОБА_3 про передачу в оренду ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» спірного обладнання.
Крім того, в судовому засіданні Приватний виконавець Кошарний О.В. зазначав, та посилався у відзиві на позов третьої особи з самостійними вимогами, що згідно листа ФОП ОСОБА_3 від 15 червня 2023р., остання просила ПрАТ «Завод Супутник», як власника нежитлових приміщень, які орендувало ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13», та в яких перебувало спірне обладнання, повернути їй брухт дорогоцінних металів та/або виготовлених з них ювелірних виробів. Також підтверджувала, що станом на 24 лютого 2022р. у ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» залишились основні засоби, техніка, обладнання. І про будь яке обладнання яке нібито їй належить до відкриття виконавчого провадження не зверталась. Згідно листа ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» за № 7 від 08 листопада 2022р., останній звертався до ПрАТ «Завод Супутник», з вимогою не чинити перешкоди у вивезенні власного обладнання, матеріальних цінностей, основних засобів, офісної техніки з орендованих приміщень. Згідно листа ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» № 12 від 08 квітня 2023р. останній надає відповідь на звернення ФОП ОСОБА_3 , де зазначає що в раніше орендованому приміщенні у ПрАТ «Завод Супутник» станом на 24 лютого 2022р. залишились основні засоби, техніка та обладнання виключно ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13», в тому числі залишились ювелірні вироби, виготовленні відповідно до договору № 04/19 від 01 квітня 2019р., до яких з лютого 2022р. у нього немає доступу, з огляду на обставини що склались, ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» не в змозі забезпечення повернення брухту дорогоцінних металів та виготовлених з них ювелірних виробів. 
До того ж, в судовому засіданні, Приватний виконавець Кошарний О.В. зазначав, і його доводи не були спростовані сторонами позивача та третьої особи з самостійними вимогами, що в досудовому порядку ФОП ОСОБА_3 не надавала йому будь-яких документів щодо ідентифікації спірного обладнання, яке остання вважає своєю власністю, та на яке було накладено арешт в межах виконавчого провадження; відсутні договори купівлі - продажу; паспорти на устаткування; відомості про унікальні серійні номери. При цьому, Приватний виконавець Кошарний О.В. акцентував увагу суду, що деяке обладнання має настільки великі розміри, що при його монтажу були розібрані стіни будівлі. Також, виконавець наголошував, що договір оренди обладнання був укладений між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» 01 липня 2021р., а договір про вироблення ювелірних виробів з брухту між тими ж сторонами було укладено 01 квітня 2019р., і яке обладнання використовував ювелірний завод для виготовлення ювелірної продукції, за період часу з 01 квітня 2019р. по 01 липня 2021р. приватним виконавцем з`ясовано не було.
В свою чергу, представник ПрАТ «Завод Супутник» в судовому засіданні наголошував, що в межах здійснення розгляду справи № 910/16646/23, Господарським судом м. Києва було витребувано з Головного управління ДПС у м. Києві копії звітності ФОП ОСОБА_3 за формою № 20-ОПП за період часу з 2019 по 2023рр., і відповідно до відповіді Головного управління ДПС у м. Києві на ухвалу суду за № 5/26-15-12-07-03, спірне обладнання, відсутнє у переліку об`єктів оподаткування, відповідно до звітності ФОП ОСОБА_3 за формою № 20-ОПП за період з 2019 по 2023рр. включно.
Таким чином, судом не вставнолено, що третя особа з самостійними вимогами ФОП ОСОБА_3 набула і є власником спірного обладнання, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги № 2.1. 
Звертаючись до суду з вимогою № 2.2, № 2.3., третя особа просила суд виключити з опису та звільнити з під арешту наступне рухоме майно, яке вище наведене в п. 1) - 27) вимоги № 2.1. та визнати недійсними електронні торги з реалізації арештованого майна, які проведені ДП «Сетам» 25 січня 2024р., згідно з протоколом від 25 січня 2024р. № 604554.
Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимоги № 2.1., то не підлягає задоволенню і похідна вимога № 2.2.
Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до положень, викладених у ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Так, звертаючись до суду з вимогою № 2.3., третьою особою з самостійними вимогами на обгрунтування зазначеної позовною вимогою були надані аналогічні докази та зазначені ідентичні підстави, що і первісним позивачем.
Однак, в ході розгляду справи в суді, судом не встановлено, що проведення електронних торгів було здійснено з порушенням норм закону при проведенні торгів, водночас із порушенням прав і законних інтересів ФОП ОСОБА_3 , яка їх оспорює, та не довела, що є належним власником спірного обладнання, яке було предметом торгів, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги № 2.3.
Велика Палата Верховного Суду зазначала, що реалізація майна, зокрема майнових прав, на прилюдних торгах полягає у продажу цього майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на нього до покупця - переможця прилюдних торгів. Тому, враховуючи передбачені законодавством щодо прилюдних торгів особливості, проведення таких торгів є правочином. Такий висновок узгоджується з приписами статей 650, 655 і частини статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу купівлю-продаж на публічних торгах і визначають, що до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021р. у справі № 925/1351/19 (пункти 6.17-6.18), від 07 липня 2020р. у справі № 438/610/14-ц (пункти 38-39), від 06 липня 2022р. у справі № 914/2618/16 (пункт 32), від 28 вересня 2022р. у справі № 483/448/20 (пункт 9.66), від 04 липня 2023р. у справі № 233/4365/18 (пункт 33).
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 387 цього ж Кодексу власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
За змістом ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 
1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 
2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 
3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).
У постанові від 15 червня 2021р. у справі № 916/585/18 (916/1051/20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. При цьому зазначені норми є загальними, стосуються майна в цілому, тобто регулюють правовідносини щодо і рухомого, і нерухомого майна.
Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі ст. 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина 3 ст. 388 ЦК України).
У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна у власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів (постанова Верховного Суду від 15 лютого 2022р. у справі № 911/3034/15 (911/3692/20). Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021р. у справі № 925/1351/19).
Таким чином, неправомірність набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а набуття права власності може залежати від законності і добросовісності такого набуття.
Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач навпаки на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку.
Розглядаючи справи щодо застосування положень ст. 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018р. у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022р. у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20)).
Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які мають право розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Суд враховує, що визначальною обставиною у цій справі є те, що спірне майно (обладнання) було придбано відповідачем ОСОБА_2 за результатами прилюдних торгів у межах виконавчого провадження на виконання судового рішення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 листопада 2021р. у справі № 925/1351/19 виснувала, що при оцінці добросовісності/недобросовісності набувача майна слід враховувати, що прилюдні торги у межах здійснення виконавчого провадження мають виступати найбезпечнішим способом набуття майна, публічна процедура реалізації якого гарантує невідворотність результатів торгів та «юридичне очищення» майна, придбаного у такий спосіб.
Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з майном.
Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам ст. 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.
Критерії правомірності втручання держави у право власності закладені у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (далі - Перший протокол) та утворюють «трискладовий тест», за допомогою якого має відбуватися оцінка відповідного втручання.
У статті 1 Першого Протоколу містяться три норми: 1) кожна особа має право мирно володіти своїм майном; 2) позбавлення власності є допустимим винятково в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; 3) держава має повноваження вводити у дію закони, необхідні для здійснення контролю за користуванням майном: а) відповідно до загальних інтересів; б) для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
ЄСПЛ наголошує на тому, що зазначені норми не є окремими, а друга і третя норми стосуються лише конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном.
Враховуючи те, що суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог третьої особи з самостійними вимогами ФОП ОСОБА_3 №№ 2.1-2.3, то не підлягають задоволенню і похідна вимога № 2.4.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994р., серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні первісного позову ТОВ «Ювелірний завод «Діамант-13» та позову третьої особи з самостійними вимогами ФОП ОСОБА_3 , то з відповідачів не підлягає стягненню на користь позивача та третьої особи з самостійними вимогами судові витрати.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. 15, 16, 203, 215, 216, 317, 319, 321, 388 ЦК України; ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ювелірний завод «Діамант-13» (код ЄДРПОУ: 21651747, місцезнаходження: м. Київ, вул. Межигірська, буд. 79) до Державного підприємства «Сетам» (код ЄДРПОУ: 39958500, місцезнаходження: м. Київ, вул. Стрілецька, буд. 4-6), Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кошарного Олександра Вікторовича (РНОКПП: НОМЕР_2 , місцезнаходження: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 12, офіс 410-Б), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа: Приватне акціонерне товариство «Завод Супутник» (код ЄДРПОУ 02970300, місцезнаходження: м. Київ, вул. Межигірська, 82А), про визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого майна, повернення майна та позов третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) до Державного підприємства «Сетам» (код ЄДРПОУ: 39958500, місцезнаходження: м. Київ, вул. Стрілецька, буд. 4-6), Товариства з обмеженою відповідальністю «Ювелірний завод «Діамант-13» Товариства з обмеженою відповідальністю «Ювелірний завод «Діамант-13» (код ЄДРПОУ: 21651747, місцезнаходження: м. Київ, вул. Межигірська, буд. 79), Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кошарного Олександра Вікторовича (РНОКПП: НОМЕР_2 , місцезнаходження: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 12, офіс 410-Б), Приватного акціонерного товариства «Завод Супутник» (код ЄДРПОУ 02970300, місцезнаходження: м. Київ, вул. Межигірська, 82А), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про визнання права власності на рухоме майно; виключення з опису та звільнення з-під арешту рухомого майна; визнання недійсними електронних торгів; витребування рухомого майна - залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 16 лютого 2026р.

Суддя: