Справа № 545/5684/25
Провадження № 2/545/383/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.04.2026 Полтавський районний суд Полтавської області в складі :
головуючого судді Путрі О.Г.,
при секретарі Білик М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Позивач ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.06.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір (оферти) №23.06.2025-100002373, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 8 000 грн. строком на 140 днів. ТОВ «Споживчий центр» умов кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідач зі свого боку умови кредитного договору не виконав. Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість в загальному розмірі 24800 грн.,з яких: заборгованість по тілу кредиту 8 000 грн., заборгованість по процентам -11 200 грн., комісія за надання кредиту- 1600 грн., неустойка 4 000 грн., а також сплачені позивачем судові витрати.
Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 24.12.2025 року відкрито провадження по справі.
27.01.2026 року відповідач – ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого прохала суд відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» в повному обсязі. Вказала, що позивачем не надано доказів укладення кредитного договору №23.06.2025-100002373 між ТОВ «Споживчий кредит» та нею, а також отримання нею коштів згідно договору. Крім того, вказує, що позивач не може стягувати з неї комісію за обслуговування кредиту та неустойку (штраф,пеня). Щодо розміру нарахованих відсотків вказала, що розмір денної процентної ставки відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування» не може перевищувати 1%, прохала зменшити процентну ставку. (а.с.62-73).
02.02.2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Згідно вказаної відповіді, представник позивача вказав, що спірний кредитний договір був укладений між сторонами в електронній формі, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Крім того, вказав, що твердження відповідача, про те, що вона не отримувала кошти не заслуговують на увагу, оскільки кошти було перераховано відповідачу на картковий рахунок, номер якого було зазначено нею у кредитному договорі, за допомогою інтернет-еквайрингу – iPay. Стверджує, що ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Таким чином, ТОВ «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.Щодо відповідності процентної ставки кредитного договору відповідно до норм чинного законодавства вказав, що ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» пунктом 5, встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Враховуючи дату укладення кредитного договору, денна процентна ставка передбачена договором є застосованою та законною. Щодо нарахування комісії зазначив,що договором передбачено нарахування комісії. Відповідач своїм підписом в договорі підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі й порядком та строками повернення кредиту. Щодо нарахування неустойки вказав, що кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу,пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит.На підставі вищевикладеного, прохав суд задовольнити позовні вимоги ТОВ "Споживчий центр".
У судове засідання представник позивача не з`явився, у відповіді на відзив, прохав розглядати дану справу у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання, що були призначені 21.01.2026 року, 26.02.2026 року, 06.04.2026 року не з?явилася, хоча повідомлялася належним чином про дату,час та місце судового розгляду. Згідо поданого відзиву на позовну заяву 27.01.2026 року, в разі її неявки в судове засідання, прохала відкласти розгляд справи на іншу дату. Натомість на призначені подальші судові засідання від відповідача не надходили жодні заяви чи клопотання із зазначенням поважності причин неявки в судове засідання.
Враховуючи вимоги ст.223 ЦПК України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає, за необхідне відповідно до вимог ст.223 ЦПК України, розгляд справи провести без участі відповідача.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23.06.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №23.06.2025-100002373, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором Е658. (а.с.7-13).
Відповідно до п.4.1 пропозиції про укладення кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платкості і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-49ХХ-ХХХХ-4355. (зворот а.с.17).
Відповідно до умов договору, відповідачу надано кредит у сумі 8 000 грн., строком на 140 днів, дата повернення кредиту 09.11.2025 року. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту- 20% від суми кредиту та дорівнює 1600 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Неустойка: 80 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до квитанції iPay ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих.№1-1012 від 10.12.2025 року, ТОВ «Споживчий центр» 23.06.2025 року о 20:19:11 надав, а ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8 000 грн, (номер картки НОМЕР_1 ), номер транзакції 781917784, призначення платежу: видача за договором №23.06.2025-100002373. (зворот а.с.30).
Згідно повідомлення АТ КБ «Приват Банк» за вих.№ 20.1.0.0./7-260112/76390-БТ від 14.01.2026 року вбачається, що банківська картка № НОМЕР_1 , емітована на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ). З виписки про рух коштів, вбачається, що 23.06.2025 року відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 8 000 грн (а.с.57-58).
Як вбачається з довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №23.06.2025-100002373 від 23.06.2025 року, відсотки за користування кредиту нараховані в межах строку дії договору, в період з 23.06.2025 року до 09.11.2025 року. Станом на 09.11.2025 року відповідач має заборгованість за кредитним договором №23.06.2025-100002373 від 23.06.2025, яка становить 20800 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 8 000 грн., заборгованість по процентам 11 200 грн. (8 000 грн. х 1% (за один день) : 100 х 140 днів = 11200 грн.), комісія за наданий кредит - 1600 грн., неустойка 4 000 грн. Проценти нараховані в межах строку дії кредитного договору . (а.с.13,а.с. 39-48). Крім того, відсоткова ставка, встановлена договором в розмірі 1 % нарахувань відсотків від суми кредиту в день, не суперечить вимогам Законом України«Про внесення змін до деяких законівУкраїни щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг`від 22 листопада 2023року №3498-IX (який набрав чинності 24 грудня 2023 року) ст.8 Закону України«Про споживче кредитування» у якій зазначено що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Таким чином, розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не перевищує 1 %.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до пунктів 2.2, 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 розділу 2 пропозиції про укладання кредитного договору (оферта) електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця, заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.
Отже, порядок укладення електронного кредитного договору побудований таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами, на яких бажає укласти електронний кредитний договір, позичальник не міг перейти до наступного етапу підписання правочину.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19.
Щодо стягнення заборгованості за комісією в розмірі 1600 грн. 
10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим згідно зі статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Так, із пункту 7 Заявки кредитного договору вбачається, що Комісія, пов`язана із наданням Кредиту становить 20 % від суми кредиту, що дорівнює 1600 грн Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту.
Водночас, згідно із частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту.
Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо).
Інакше кажучи, банк неуповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Із урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.
Недотримання указаних принципів призводить до порушення прав та законних інтересів учасників цивільного обороту.
Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).
Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Із огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена, як надання кредиту в момент видачі, має надаватися клієнту банку безоплатно.
За наведених обставин, вимога договору про надання споживчого кредиту в частині нарахування комісії, пов`язаної із наданням кредиту в розмірі 1600 грн - є нікчемною, а позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 1600 грн - такими що не підлягають задоволенню.
Щодо нарахування заборгованості за неустойкою в розмірі 4 000 грн.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (не виконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Подібний правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), постанові КЦС ВС від 21.01.2025 № 751/3052/23 (61-17991св23).
Приймаючи до уваги те, що сума заборгованості за неустойкою за кредитним договором №23.06.2025-100002373 від 23.06.2025 року в розмірі 4 000 грн., було нараховано відповідачу у період дії в Україні воєнного стану, а тому позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі 4 000 грн, до задоволення не підлягає.
Доводи відповідача щодо неукладення кредитного договору №23.06.2025-100002373 від 23.06.2025 року та неотримання кредитних коштів в розмірі 8000 грн. не заслуговують на увагу та в повному обсязі спростовані вищенаведеними доказами наданими позивачем та дослідженими судом.
У свою чергу, відповідачем заборгованість перед банком не спростована, власного контррозрахунку не надано.
Враховуючи викладене, позивач довів порушення відповідачем умов кредитного договору шляхом неналежного виконання обов`язку з повернення кредитних коштів, сплати процентів. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №23.06.2025-100002373 від 23.06.2025 року в розмірі 19200 грн., з яких: 8 000 грн. –заборгованість за тілом кредиту, 11 200 грн. –заборгованість за відсотками.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 24800 грн.
Суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у розмірі 19 200 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пропорційність задоволених вимог становить 77% (19 200 х 100:24800 =77 %).
Отже, відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача необхідно стягнути 1865,25 грн. судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогами (2422,40 х 77%:100 = 1865,25 грн.).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265, 352 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м.Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ: 37356833) заборгованість за Кредитним договором №23.06.2025-100002373 від 23.06.2025 року в розмірі 19 200 грн. (дев?ятнадцять тисяч двісті гривень).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1865,25 грн. (одна тисяча вісімсот шістдесят п?ять гривень двадцять п?ять копійок).
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його оголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:          О.Г.Путря