ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" березня 2026 р. Справа№ 910/4254/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Майданевича А.Г.
суддів: Гаврилюка О.М. 
Суліма В.В. 

за участю секретаря судового засідання : Гончаренка О.С.
за участю представників сторін
від позивача: Діхтяренко О.М.
від відповідача: Іздебська У.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільська будівельна компанія»
на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2025, повний текст якого складений 10.11.2025, 
у справі № 910/4254/25 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільська будівельна компанія» 
до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипілля Інвест» 
про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рух справи

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Трипільська будівельна компанія» (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі- відповідач, АМКУ, Комітет, Відділення) про визнання недійсним рішення №60/212-р/к від 20.11.2024 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».
Позовні вимоги обґрунтовано тим що, АМКУ дійшов неправильних та помилкових висновків при розгляді справи про захист економічної конкуренції, неповно з`ясував обставини справи та не довів факту вчинення позивачем та третьою особою антиконкурентних узгоджених дій через що позивач просив на підставі статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визнати недійсним Рішення №60/212-р/к.
Позивач також посилався на те, що не отримував розпорядження про початок розгляду справи №328/60/111-рп/к.23 та попередні висновки в межах розгляду даної адміністративної справи, що є порушенням Комітетом процесуальних норм, зокрема, права позивача на надання своїх пояснень, обґрунтованих заперечень, а також бути належним чином повідомленим про засідання Колегії, у зв`язку з чим, представники позивача не мали можливість бути присутніми на такому засіданні. 
Також позивач зазначив, що Комітет не врахував, що тендерну пропозицію позивача було відхилено, а Торги відмінено.
Позивач звернув увагу, що на момент проведення Торгів ТОВ «Трипільська будівельна компанія» та ТОВ «Трипілля інвест» не були пов`язані жодними відносинами контролю, не мали прямого чи опосередкованого впливу один на одного. Використання спільних ІР-адрес в ході господарської діяльності, а не під час проведення Торгів, наявність спільних працівників чи звичайних господарських відносин не свідчить та не може свідчити про спрямованість таких дій виключно на спотворення результату аукціону, оскільки Комітетом жодним чином не обґрунтовано пов`язаність таких дій з підготовкою чи безпосередньо проведенням аукціону.
Крім того, позивач зазначив, що Комітетом в оскаржуваному рішенні не доведено наявність наміру ТОВ «Трипільська будівельна компанія» та ТОВ «Трипілля інвест» погодити чи скоординувати власну конкурентну поведінку, а висновки Комітету мають переважно імовірнісний характер.
08.07.2025 Господарським судом міста Києва залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ТОВ «Трипілля Інвест» (код ЄДРПОУ 41609896).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 у справі №910/4254/25 у задоволенні позову відмовлено. 
Здійснивши аналіз усіх вищевказаних обставин та фактів, суд першої інстанції погодився з рішення вказуючи, що зазначені в ньому факти у своїй сукупності не можуть бути випадковим збігом обставин чи наслідком дій об`єктивних чинників, а свідчать про узгодження (координацію) дій та поведінку під час підготовки та участі у торгах позивача та третьої особи. Матеріали справи підтверджують, що на аукціоні позивач діяв не самостійно, що є обов`язковою умовою участі у конкурентних процедурах закупівлі. Такі дії за своїми ознаками уже є спотворенням результатів торгів та усуненням конкуренції.
Водночас, суд зазначив, що позивачем під час розгляду даної справи не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували факти встановлені Комітетом в оскаржуваному рішенні. 
Таким чином, суд першої інстанції, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів як в цілому, так і кожного окремо, з урахуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», погодився з висновком Комітету про те, що характер та кількість виявлених Комітетом співпадінь в рамках даної справи виключають можливість того, що пропозиції конкурсних торгів готувалися окремо і без обміну інформацією між позивачем та третьою особою. Наведене, у свою чергу, свідчить про їх узгоджену поведінку під час підготовки та участі в аукціоні, що підпадає під правову кваліфікацію за приписами пункту 1 статті 50 та пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції». 
Тому, з огляду на не доведення позивачем наявності підстав визначених статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" для визнання недійсним Рішення Антимонопольного комітету України №60/212-р/к від 20.11.2024 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Трипільська будівельна компанія» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 у справі №910/4254/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу, що висновок про порушення антимонопольного законодавства зроблений відповідачем в оскаржуваному Рішенні, ґрунтується на припущеннях, що відповідно до ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Також скаржник вказує, що при винесенні рішення, судом першої інстанції в порушення ст. 86 ГПК України не надано оцінки всім доказам у справі, не вірно встановлено, що ТОВ «Трипільська будівельна компанія» та ТОВ «Трипілля Інвест» користувалися синхронним входом до електронних кабінетів банків та подачею фінансової звітності з одних ІР-адрес та електронних кабінетів банків під час подання заяв про участь в торгах.
Апелянт також зазначає, що Комітет не врахував, що тендерну пропозицію позивача було відхилено, а торги відмінено.
Скаржник зауважує, що на момент проведення Торгів ТОВ «Трипільська будівельна компанія» та ТОВ «Трипілля інвест» не були пов`язані жодними відносинами контролю, не мали прямого чи опосередкованого впливу один на одного. Використання спільних ІР-адрес в ході господарської діяльності, а не під час проведення торгів, наявність спільних працівників чи звичайних господарських відносин не свідчить та не може свідчити про спрямованість таких дій виключно на спотворення результату аукціону, оскільки, Комітетом жодним чином не обґрунтовано пов`язаність таких дій з підготовкою чи безпосередньо проведенням аукціону.
Крім того, апелянт зазначає, що Комітетом в оскаржуваному рішенні не доведено наявність наміру ТОВ «Трипільська будівельна компанія» та ТОВ «Трипілля інвест» погодити чи скоординувати власну конкурентну поведінку, а висновки Комітету мають переважно імовірнісний характер.
Апелянт також звертає увагу, що у порушення ч. 4 ст. 238 ГПК України, судом у мотивувальній частині рішення від 04.11.2025 не надано мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, а тільки зазначено про обов`язок ТОВ «Трипільська будівельна компанія» спростувати надану Комітету інформацію.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 23.12.2025, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. 
При цьому, представник відповідача зазначив, що встановленими у справі №328/60/111-рп/к.23 обставинами в їх сукупності доведено, що на всіх стадіях підготовки пропозицій конкурсних торгів та участі у процедурі закупівлі відповідачі були обізнані щодо участі кожного з них у зазначених торгах, що є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п.1 ст. 50 та п.4 ч.2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що є спотворенням результатів торгів. 
Також АМКУ звертає увагу, що сама по собі відповідність дій суб`єктів господарювання цивільному, господарському законодавству не може автоматично свідчити про дотримання ними норм та вимог антимонопольного законодавства. Комітет також зауважує, що позивач намагається перебрати на себе дискреційні повноваження органу Антимонопольного комітету України, зазначаючи якими саме доказами мають бути підтверджені антикорупційні узгоджені дії. Комітет наголошує, що чинне законодавство не містить обов`язкового переліку обставин/доказів, які мають бути доведені у рішенні.
АМКУ зауважує, що для доведення порушення у вигляді спотворення результатів торгів не потрібно аналізувати пропозиції учасників процедури закупівлі на предмет їх економічної обґрунтованості, оскільки доведенню підлягає обмін або намір обмінятись інформацією.
Комітет вказує, що позивач у апеляційній скарзі не навів жодного належного та допустимого доказу на спростування встановлених судом першої інстанції обставин, не зазначив, які саме докази судом не були досліджені або оцінені, а також не обгрутував, у чому саме полягає неправильність встановлення відповідних фактичних даних.

Узагальнені доводи письмових пояснень Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипілля Інвест» на апеляційну скаргу

У свою чергу, ТОВ «Трипілля Інвест» у своїх поясненнях апеляційну скаргу ТОВ «Трипільська будівельна компанія» на рішення Господарського суду м. Києва від 04.11.2025 підтримало в повному обсязі, просило її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
ТОВ «Трипілля Інвест» звертає увагу, що Північним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України не було повідомлено ТОВ «Трипілля Інвест» про розгляд справи № 328/60/111-рп/к.23 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу». Листами від 13.09.2024 № 60-02/5320е та від 13.09.2024 № 60-02/5319е Відділення надіслало на юридичні адреси ТОВ «Трипільська будівельна компанія» та ТОВ «Трипілля Інвест», витяги з подання з попередніми висновками у справі, однак зазначені листи повернулися до Відділення. Таким чином, на його думку, Відділенням було порушено право ТОВ «Трипілля Інвест» бути обізнаним про наявність справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у якій він був в якості відповідача та порушено право на надання своїх пояснень та обґрунтованих заперечень.
ТОВ «Трипілля Інвест» зазначає, що у даній справі попередніх висновків не отримало, відповідно уповноважені представники в засіданні колегії участь не приймали, письмових заперечень та додаткових письмових доказів на їх обґрунтування з метою повного та об`єктивного розгляду справи не подавали, оскільки не були повідомлені належним чином, а відтак ТОВ «Трипілля Інвест» було позбавлене можливості захистить свої права.
Крім того, ТОВ «Трипілля Інвест» вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу, що висновок про порушення антимонопольного законодавства зроблений Відповідачем в оскаржуваному Рішенні, ґрунтується на припущеннях, що відповідно до ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Також ТОВ «Трипілля Інвест» зазначає, що при винесенні рішення, судом першої інстанції в порушення ст. 86 ГПК України не надано оцінку всім доказам у справі, не вірно встановлено, що ТОВ «Трипілля Інвест» та позивач користувалися синхронним входом до електронних кабінетів банків та подачею фінансової звітності з одних ІР- адрес та електронних кабінетів банків.
Третя особа зауважує, що з даних, які наведені в Таблиці 1 та відображають перебіг проведення аукціону, жодним чином не вбачається наявність будь-яких ознак, що ТОВ «Трипільська будівельна компанія» та ТОВ «Трипілля Інвест» мали на меті погоджені антиконкурентні дії або ж дії одного з Товариств були «технічними» та не мали спрямованості на перемогу в аукціоні чи були такими, що обмежують (усувають) в/від конкуренції інших учасників аукціону.
Крім того, третя особа посилається на те, що тендерну пропозицію ТОВ «Трипілля Інвест» було відкликано. Торги було відмінено у зв`язку з відсутністю пропозицій. Вказує, що на момент проведення аукціону ТОВ «Трипільська будівельна компанія» та ТОВ «Трипілля Інвест» не були пов`язані жодними відносинами контролю чи прямого або опосередкованого впливу одне на одного. Використання спільних ІР-адрес в ході господарської діяльності, а не під час проведення аукціону та наявність спільних працівників чи звичайних господарських відносин не свідчить та не може свідчити про спрямованість таких дій виключно на спотворення результату аукціону, оскільки відповідачем жодним чином не обґрунтовано пов`язаність таких дій з підготовкою чи безпосередньо проведенням аукціону.
Також ТОВ «Трипілля Інвест» зауважує, що при прийнятті оскаржуваного рішення Відділенням не доведено наявності наміру ТОВ «Трипільська будівельна компанія» та ТОВ «Трипілля Інвест» погодити або скоординувати власну конкурентну поведінку, відсутні належні та допустимі докази обміну інформацією учасників під час підготовки та участі у торгах.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільська будівельна компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 у справі № 910/4254/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільська будівельна компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 у справі № 910/4254/25 та призначено її розгляд на 26.01.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 продовжено строк розгляду справи відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та через несправність системи технічної фіксації, що унеможливило подальше проведення судового засідання відкладено розгляд справи на 02.03.2026.

Явка учасників справи

Представник третьої особи у судове засідання, призначене на 02.03.2026 не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення електронного документа до електронного кабінету позивача та його представника, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронного документа. 
Згідно з ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання принципів розумності строків розгляду справи судом, враховуючи те, що явка представників учасників справи судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи, який належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.

Позиції учасників справи

Представниця позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції 02.03.2026 просила задовольнити апеляційну скаргу, з підстав, викладених у ній, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представниця відповідача у судовому засіданні апеляційної інстанції 02.03.2026 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

ТОВ «Трипільська будівельна компанія» (позивач у справі) та ТОВ «Трипілля інвест» (третя особа у справі) прийняли участь в тендерній процедурі закупівель, яка проводилась дочірнім підприємством «Київський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», за допомогою електронної системи закупівель «Prozorro», за предметом: «Поставка піску річкового у межах Київської області м. Обухів, м. Кагарлик та село Владиславка Обухівського району [ДК 021:2015: 14210000-6 - Гравій, пісок, щебінь і наповнювачі]» за допомогою електронної системи закупівель «Prozorro», ідентифікатор закупівлі - UA-2022-12-26-015861-a (далі - процедура закупівлі, Торги). 
Очікувана вартість закупівлі - 810 000,00 грн.
Торги було відмінено, у зв`язку з відсутністю пропозицій.
Розпорядженням адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (надалі - відповідач, Комітет, Відділення) від 27.12.2023 № 60/111-рп/к розпочато розгляд справи № 328/60/111-рп/к.23 за ознаками вчинення ТОВ «Трипільська будівельна компанія» та ТОВ «Трипілля інвест» порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів.
За результатами розгляду справи № 328/60/111-рп/к.23 Комітетом прийнято рішення №60/212-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (надалі - Рішення №60/212-р/к), яким:
- дії ТОВ «Трипільська будівельна компанія» та ТОВ «Трипілля інвест» визнано антиконкурентними узгодженими діями, що стосуються спотворення результатів торгів, під час їх участі у Процедурі закупівлі, що є порушенням пункту 1 статті 50 та пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (пункт 1);
- накладено штраф на ТОВ «Трипільська будівельна компанія» у розмірі 68 000 гривень (пункт 2);
- накладено штраф на ТОВ «Трипілля інвест» у розмірі 68 000 гривень (пункт 3).
Позивач не погоджуючись з висновками Комітету про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним та скасування рішення №60/212-р/к, з підстав порушення та неправильного застосування відповідачем норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини 1 статті 60 Закону заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.
Отже, позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним та скасування рішення №60/212-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу на ТОВ «Трипільська будівельна компанія» та ТОВ «Трипілля Інвест».
Відповідач проти заявленого позову заперечував у повному обсязі, наголошував, що оскаржуване рішення було прийнято в межах наданих Комітету повноважень та з урахуванням чинного на момент прийняття законодавства.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання рішення АМКУ недійсним.
Так, рішенням АМКУ №60/212-р/к дії позивача кваліфіковано за пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» №2210-ІІІ, у зв`язку з чим, на позивача накладено штраф. Як наголошував відповідач, саме сукупність обставин, які свідчать про вчинення порушення, і були підставою для прийняття рішення №60/212-р/к.
Відповідно до приписів статті 1 Закону №2210-ІІІ економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.
Антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції (частина перша статті 6 Закону №2210-ІІІ).
Антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів (пункт 4 частини другої статті 6 Закону №2210-ІІІ).
Відповідно до пункту 1 статті 50 Закону №2210-ІІІ порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії.
Згідно зі статтею 51Закону №2210-ІІІ порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За порушення, передбачені, зокрема, пунктом 1 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі, встановленому частиною другою статті 52 Закону №2210-ІІІ.
Перевіряючи дії Комітету на відповідність законодавству України, суд, не втручаючись у дискрецію (вільний розсуд) Комітету, з`ясовує і визначає наявність/відсутність, а відтакдоведеність/недоведеність, обґрунтованість/ необґрунтованісь передбачених статтею 59 Закону №2210-ІІІ підстав для зміни/ скасування/визнання недійсним рішення Комітету.
Підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, зокрема, є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (частина 1 статті 59 Закону №2210-ІІІ).
Як вбачається із матеріалів справи, Комітетом в межах розгляду справи № №328/60/111-рп/к.23 були встановлені факти (обставини), які у своїй сукупності свідчать про те, що на всіх стадіях підготовки пропозицій конкурсних торгів та участі в торгах ТОВ «Трипільська будівельна компанія» та ТОВ «Трипілля інвест» були обізнані щодо участі кожного з них у торгах, у зв`язку з:
1) завантаженням ТОВ «Трипільська будівельна компанія» та ТОВ «Трипілля інвест» у складі тендерних пропозицій документів з спільними особливостями в оформленні;
2) синхронним входом до електронних кабінетів банків та подачею фінансової звітності з одних ІР-адрес учасниками;
3) входом в аукціон та завантаженням тендерних пропозицій учасниками з використанням ІР-адрес, з яких вони синхронно входили до електронних кабінетів банків; 
4) одночасним перебуванням одних і тих же фізичних осіб у трудових відносинах з учасниками;
5) уповноваженням ТОВ «Трипільська будівельна компанія» на керування рахунками у банківській установі фізичної особи, яка перебувала у трудових відносинах з обома учасниками;
6) наявністю господарських відносин між учасниками;
7) синхронністю дій учасників під час переказу коштів на рахунок оператора електронного майданчика для участі в торгах;
8) спільними властивостями файлів, завантажених учасниками у складі тендерних пропозицій.
ТОВ «Трипільська будівельна компанія» та ТОВ «Трипілля інвест» у складі тендерної пропозиції завантажили до системи «Prozorro» документи, такі як «довідка відомості про підприємство», «гарантійний лист», «довідка обладнання»/«довідка про наявність обладнання», «довідка досвід», «технічна специфікація», «сертифікати відповідності», що мають схожі або однакові властивості, такі як: назва, стиль форматування тексту, ідентичний за змістом текст, вихідний номер.
Колегія суддів вважає, що сама по собі схожість у документації, поданій на тендер не є достатнім доказом узгоджених дій. Натомість, доведення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій ґрунтується на сукупності обставин, які зазначені в мотивувальній частині рішення, а не на окремому поодинокому факті або обставині.
Так, згідно даних, що викладені у оскаржуваному рішення, на момент проведення торгів, місцезнаходженням ТОВ «Трипільська будівельна компанія» було с. Трипілля, Обухівський р-н, Київська обл., а місцезнаходженням ТОВ «Трипілля інвест» було м. Обухів.
Отже, учасники торгів мали різне місцезнаходження (юридичні адреси).
Натомість, на підставі листа АТ «ПУМБ» від 23.08.2023 № 19.3-02/442 (вх. Відділення № 60-01/1381кі від 30.08.2023) Комітетом встановлено, що у період з 22.12.2022 по 20.01.2023 (тобто у період проведення торгів) учасники торгів використовували одні і ті самі ІР-адреси для входу до Інтернет-банкінгу, а саме: 95.158.51.22 (далі - ІР-1), 91.203.114.35 (далі - ІР-2), 46.96.130.76 (далі - ІР-3), 176.8.246.35 (далі - ІР-4).
Крім того, Комітетом встановлено, що учасники торгів використовували ІР-адреси: ІР-1 та ІР-2 для входу в аукціон для участі у торгах, а також завантажували свої тендерні пропозиції для участі у торгах (листи ДП «Прозорро» від 17.07.2023 № 206/01/1089/04 (вх. Відділення № 60-02/2414 від 18.07.2023), ТОВ «Закупки.Пром.УА» від 04.08.2023 № 04/08/ZK-1007, (вх. Відділення № 60-01/2639 від 07.08.2023)).
За інформацією, отриманою Комітетом з мережі Інтернет (RIPE Database), від ТОВ «ЛАЙФСЕЛЛ» (лист від 24.11.2023 № 5152д (вх. Відділення № 60-01/3887 від 28.11.2023)), ПрАТ «КИЇВСТАР» (листи від 15.09.2023 № 26149/01 та від 25.09.2023 № 26917/01 (вх. Відділення № 60-02/1459кі від 19.09.2023 та № 60-02/1483кі від 26.09.2023) послуги з доступу до мережі Інтернет надавались визначеному колу осіб, серед яких ТОВ «Трипільська будівельна компанія» та ТОВ «Трипілля інвест» відсутні.
Листом від 03.10.2023 № 15578/5/10-36-04-02 (вх. Відділення № 60-01/1558кі від 12.10.2023), ГУ ДПС у Київській області повідомило Комітет про те, що ТОВ «Трипільська будівельна компанія» та ТОВ «Трипілля інвест» у період проведення торгів надсилали до контролюючих органів податкову звітність з однакових IP-адрес: ІР-2 та НОМЕР_1 (ІР-5).
На підставі листа АТ «Райффайзен Банк» від 18.10.2023 № 81-15-9/8364-БТ (вх. Відділення № 60-01/1608кі від 23.10.2023) Комітет встановив, що учасниками торгів, у період проведення торгів, входили до своїх електронних кабінетів для здійснення банківських операцій з таких ІР-адрес:  НОМЕР_2  (далі - ІР-6), 100.100.27.60 (далі - ІР-7).
Відповідно до даних з мережі Інтернет (RIPE Database) послуги з доступу до мережі Інтернет за IP-адресою 5, 6, 7 не надаються на території України жодним провайдером, оскільки блок адрес IPv4 не керується RIPE NCC.
Отже, учасники торгів користувались послугами доступу до мережі Інтернет знеособлено.
На переконання суду, встановлені Комітетом обставини синхронного входу товариств (місцезнаходження яких різне) до електронної системи «Internet-banking», завантаження тендерних пропозицій та вхід до аукціону, подання фінансової звітності з одних і тих же IP-адрес в близькі проміжки часу, не можуть бути результатом випадкового збігу обставин чи наслідком дії об`єктивних чинників, а з більшою вірогідністю свідчить про використання спільного обладнання однією особою або про спільне використання однієї й тієї ж комп`ютерної техніки у господарській діяльності та про наявність умов для обміну інформацією між суб`єктами господарювання у період проведення Торгів.
Позивач в позові стверджує, що ІР-адреси використовувались товариствами не під час проведення Торгів, втім, жодних доказів на спростування висновків Комітету суду не надав. Крім того, у будь-якому разі, навіть за умови доведення використання спільних ІР-адрес поза періодом підготовки та участі у торгах, такі обставини не спростовують висновків Комітету щодо узгодженості дій учасників під час участі у торгах.
Крім того, на підставі листів ГУ ПФУ у Київській області від 20.07.2023 №1000-0704-5/109446 (вх. Відділення № 60-01/1161кі від 20.07.2023) та ГУ ДПС у Київській області від 03.10.2023 №15578/5/10-36-04-02 (вх. Відділення № 60-01/1558кі від 12.10.2023) Комітет встановив, що у період проведення торгів ТОВ «Трипільська будівельна компанія» та ТОВ «Трипілля інвест» одночасно працювали такі фізичні особи, а саме: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ).
ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ), в свою чергу, у період проведення Торгів, перебуваючи у трудових відносинах з обома товариствами, була уповноваженою особою ТОВ «Трипільська будівельна компанія» здійснювати банківські операції від імені товариства на підставі доручення від 17.03.2022 (лист АТ «Райффайзен Банк» листом від 20.05.2024 № 81 -15-9/5001-БТ (вх. Відділення № 60-01/1279кі від 27.05.2024), а отже, мала доступ до інформації про господарську діяльність як ТОВ «Трипільська будівельна компанія», так і ТОВ «Трипілля інвест».
Матеріали справи не містять доказів того, що фізичні особи безпосередньо займали посади пов`язані з підготовкою до участі в торгах, однак слід зауважити, що в умовах справжньої конкуренції суб`єкти господарювання, які позиціонують себе як конкуренти по відношенню один до одного, тобто не мають жодних спільних інтересів, будуть уникати ситуацій щодо наявності спільних працівників в обох суб`єктів господарювання.
Верховний Суд у постанові від 25.02.2021 у справі № 910/1668/19 вказав, що порушення антиконкурентного законодавства шляхом встановлення таких обставин: одночасна пов`язаність трудовими відносинами декількох працівників; використання відповідачами спільного доменного імені; спільне використання однієї електронної поштової скриньки; спільні господарські відносини; пропонування однакового товару; завищення цінових пропозицій; подання однакових документів у складі своїх пропозицій; отримання банківських гарантій в одному й тому ж самому банку; обмін інформацією.
Крім того, згідно з листом ТОВ «Закупки.Пром.УА» від 04.08.2023 № 04/08/ZK-1007 (вх. Відділення № 60-01/2639 від 07.08.2023), учасники торгів, здійснювали перерахування коштів оператору електронного майданчика синхронно в один день та час та з рахунків відкритих в одній банківській установі (АТ «ПУМБ»).
Оскільки позивач жодним чином не заперечив щодо наявності у товариств спільних працівників, колегія суддів погоджується із судом першої інстанці та Комітетом в частині того, що одночасне перебування одних і тих же фізичних осіб у трудових відносинах із учасниками торгів у період їх проведення свідчить про наявність додаткових умов для обміну інформацією між товариствами.
На підставі листа АТ «ПУМБ» від 23.08.2023 № 19.3-02/442 (вх. Відділення № 60-01/1381кі від 30.08.2023) Комітетом також встановлено факт наявності між учасниками торгів (у період їх проведення) господарських правовідносин, що виникли з договору про надання фінансової допомоги від 15.03.2022, повернення коштів за яким відбувалось наприкінці 2022.
Суд враховує, що суб`єкти господарювання здійснюючи свою підприємницьку діяльність вільні при обранні контрагентів. Проте сама по собі відповідність дій суб`єктів господарювання цивільному, господарському законодавству не може автоматично свідчити про дотримання ними норм та вимог антимонопольного законодавства (така правова позиція послідовно викладена у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №910/ 8343/18, від 15.07.2021 у справі №916/2586/20, від 21.09.2021 у справі №904/5842/20, від 02.06.2022 у справі №910/267/20, від 02.02.2023 у справі №910/20567/20, від 06.06.2023 у справі №904/4227/20 тощо).
З матеріалів антимонопольної справи судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням адміністративної колегії Відділення від 27.12.2023 № 60/111- рп/к розпочато розгляд справи № 328/60/111-рп/к.23 (далі - Розпорядження) за ознаками вчинення ТОВ «Трипільська будівельна компанія» та ТОВ «Трипілля інвест» порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів. 
Листом від 27.12.2023 № 60-02/5420 на юридичну адресу ТОВ «Трипільська будівельна компанія» було надіслано копію Розпорядження.
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення (штрихкодовий ідентифікатор 0303515931140) ТОВ «Трипільська будівельна компанія» отримало Розпорядження під підпис - 18.01.2024. 
Крім того, відповідно до статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», Розпорядження було розміщено в офіційному друкованому виданні Кабінету Міністрів України газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 20.02.2024 № 37 (7697) та на офіційному веб-сайті Комітету (відділення).
Таким чином, доводи позивача про не повідомлення його про початок розгляду справи Комітету не знайшли свого підтвердження під час дослідження доказів судом.
У подальшому, листом від 13.09.2024 № 60-02/5320е Комітетом було надіслано на юридичні адреси ТОВ «Трипільська будівельна компанія» витяг з подання з попередніми висновками у справі (далі - Подання). 
Проте, лист від 13.09.2024 № 60-02/5320е із витягом з подання з попередніми висновками повернувся до Комітету з позначкою «за закінченням терміну зберігання».
Зважаючи на вказану обставину, Комітет керуючись пунктом 26 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за № 90/299 (у редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29 червня 1998 року № 169-р) (із змінами і доповненнями), на офіційному веб-сайті Антимонопольного комітету України 30.10.2024 розмістило інформацію про попередні висновки та про дату, час і місце розгляду справи.
Таким чином, відповідно до положень законодавства ТОВ «Трипільська будівельна компанія» вважається належним чином повідомленим про попередні висновки Комітету.
Колегія суддів звертається до сталих та послідовних правових висновків (викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15.07.2025 у справі №910/11961/24, від 17.12.2024 у справі №909/1182/23, від 05.12.2023 у справі №924/1266/21, від 22.12.2022 у справі №914/130/22, від 09.09.2021 у справі №910/12953/20) такого змісту:
- для кваліфікації дій суб`єкта господарювання як антиконкурентних узгоджених дій не є обов`язковим фактичне настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема, через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків;
- недосягнення суб`єктами господарювання мети, з якою вони узгоджують власну конкурентну поведінку, з причин та обставин, що не залежать від їх волі, не є підставою для встановлення відсутності правопорушення, передбаченого статтею 6 Закону;
- таким чином, у розгляді справ про оскарження рішень Комітету щодо визнання дій суб`єктів господарювання антиконкурентними узгодженими для кваліфікації цих дій не є обов`язковою умовою наявність негативних наслідків, зокрема таких дій у вигляді завдання збитків, порушень прав та охоронюваних законом інтересів інших господарюючих суб`єктів чи споживачів, оскільки достатнім є встановлення самого факту погодження конкурентної поведінки, яка може мати негативний вплив на конкуренцію;
- для визнання органом Комітету порушення законодавства про захист економічної конкуренції вчиненим достатнім є встановлення й доведення наявності наміру суб`єктів господарювання погодити (скоординувати) власну конкурентну поведінку, зокрема шляхом обміну інформацією під час підготовки тендерної документації, що разом з тим призводить або може призвести до переваги одного з учасників під час конкурентного відбору з метою визначення переможця процедури закупівлі;
- негативним наслідком при цьому є сам факт спотворення результатів торгів (через узгодження поведінки конкурсантами);
- узгоджена поведінка учасників торгів не відповідає суті конкурсу/торгів/аукціону.
За таких обставин колегія суддів вважає безпідставними доводи ТОВ "Трипільська будівельна компанія" та третьої особи щодо того, що Комітет повинен був врахувати обставини того, що тендерну пропозицію позивача було відхилено відповідно до пункту 6 розділу IV Тендерної документації, у зв`язку з не відповідністю умовам, визначеним в документації та вимогам до предмета закупівлі, а третя особа відкликала свою тендерну пропозицію, а тому замовником торги були відмінені, у зв`язку з відсутністю пропозицій.
Колегія суддів зазначає, що для доведення порушення у вигляді спотворення результатів торгів не потрібно аналізувати пропозиції учасників процедури закупівлі на предмет їх економічної обґрунтованості, оскільки доведенню підлягає обмін або намір обмінятись інформацією (постанова Верховного Суду у справі №910/20099/20 від 26.05.2022).
Також, з огляду на вище зазначене, відхиляються колегією суддів доводи позивача про те, що учасники торгів не пов`язані відносинами контролю, оскільки, у даному випадку, відсутність відносин контролю не доводить відсутності в діях товариства порушень законодавства у сфері захисту економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що господарські суди у розгляді справ про визнання недійсними рішень Комітету не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Комітету, але при цьому зобов`язані перевіряти правильність застосування органами Комітету відповідних правових норм (правова позиція, викладена у низці постанов Верховного Суду, у тому числі, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/23000/17).
Також, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися органом свавільно, а суд повинен мати можливість переглянути рішення, прийняті на підставі реалізації цих дискреційних повноважень, що є запобіжником щодо корупції та свавільних рішень в умовах максимально широкої дискреції державного органу (пункт 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/23000/17).
Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 28.01.2020 у справі №910/6507/19, від 19.05.2020 у справі № 910/8399/19, зазначав про те, що кожна зі справ за участю органів Комітету є індивідуальною, з притаманною лише даній справі специфікою та особливостями. 
При цьому, висновок Комітету щодо відсутності у суб`єкта господарювання об`єктивних причин для вчинення схожих дій (бездіяльності) має ґрунтуватися на результатах дослідження усієї сукупності факторів, що об`єктивно (незалежно від суб`єкта господарювання) впливають на його поведінку у спірних відносинах, а не бути наслідком обмеженого кола факторів (наприклад, тільки ціни придбання товару).
Ознаки схожості в діях (бездіяльності) суб`єктів господарювання не є єдиним достатнім доказом наявності попередньої змови (антиконкурентних узгоджених дій). Антиконкурентна узгоджена поведінка підлягає встановленню та доведенню із зазначенням відповідних доказів у рішенні органу Комітету. При цьому схожість має бути саме результатом узгодженості конкурентної поведінки, а не виявлятися у простому співпадінні дій суб`єктів господарювання, зумовленим специфікою відповідного товарного ринку.
Верховний Суд у постановах від 10.09.2020 у справі №910/23375/17 та від 01.10.2020 у справі №908/540/19 вказав, що підхід до визначення меж обґрунтованості рішення Комітету має бути аналогічним тому, який застосовується, зокрема, самими судами у прийнятті судових рішень. Отже, суд також виходить з того, що:
- обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи;
- важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою;
- стаття 79 ГПК України містить такий стандарт доказування як "вірогідність доказів";
- зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач і відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу;
- іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були;
- одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів);
- таким чином, з`ясування фактичних обставин справи, які входять до кола доказування, має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому, ураховуючи взаємозв`язок і вірогідність;
- у цьому випадку, суд звертається до категорії стандарту доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц;
- Верховним Судом неодноразово наголошувалося на тому, що господарським судам першої та апеляційної інстанції під час вирішення справ щодо визнання недійсними рішень Комітету про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема за антиконкурентні узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів/аукціонів і накладення штрафу, належить здійснювати оцінку обставин справи та доказів за своїм внутрішнім переконанням у порядку частини другої статті 86 ГПК України, зокрема, досліджувати також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у справі у їх сукупності;
- Закон України «Про захист економічної конкуренції» не ставить застосування передбачених ним наслідків узгоджених антиконкурентних дій у залежність від "спільної домовленості разом брати участь у торгах/аукціонах з метою усунення конкуренції". Цілком зрозуміло, що така "домовленість" навряд чи може мати своє матеріальне втілення у вигляді письмових угод чи інших документів. А тому питання про наявність/відсутність узгоджених антиконкурентних дій має досліджуватися судами, виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, враховуючи їх вірогідність і взаємозв`язок, у відповідності до статті 86 ГПК України. Зазначена правова позиція Верховного Суду є сталою та послідовною. Про необхідність врахування наведеної правової позиції у застосуванні приписів статті 86 ГПК України зазначалося у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах від 07.11.2019 у справі №914/1696/18, від 13.08.2019 у справі №916/2670/18, від 05.08.2019 у справі №922/2513/18, від 04.02.2021 у справі №910/17126/19, від 23.03.2021 у справі №910/4542/20, які є релевантними і для цієї справи з точки зору застосування статті 86 ГПК України;
- сукупна оцінка доказів, вказаних Комітетом у рішенні, може вважатися більш вірогідною для підтвердження узгоджених дій саме позивачем лише у тому випадку, коли вона повністю виключає можливість вірогідності у одночасному існуванні обставин, які, на думку Комітету, підтверджують таке узгодження (правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 19.09.2024 у справі №910/13422/23).
Застосування приписів статті 86 ГПК України, як норми процесуального права, має загальний (універсальний, абсолютний) характер для усіх справ. Обов`язком суду при розгляді справи є саме дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності, безпосередності дослідження наявних у справі доказів. Тобто, з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих і наявних у справі доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Саме чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 86 ГПК України).
При цьому, докази мають відповідати критеріям належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).
Отже, сукупність встановлених Комітетом фактів у їх взаємозв`язку з точки зору вірогідності доводять наявність ознак протиправного діяння стосовно участі у торгах та не можуть вважатися випадковим збігом обставин та/чи наслідком об`єктивних чинників та підтверджують узгоджену поведінку позивача та третьої особи. 
Таким чином, оскаржуване рішення Комітету ґрунтується на висновках, зроблених на підставі встановлених фактів та обставин, які є достатніми для висновку про узгоджену поведінку позивача та третьої особи, що стосується спотворення результатів торгів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками, викладеними в оспорюваному рішенні відповідача, що узгодивши свою поведінку та свої пропозиції, учасники тим самим усунули конкуренцію та змагальність між собою, а отже спотворили результати проведення замовником торгів, порушивши право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, а відтак, вчинили антиконкурентні узгоджені дії, заборонені Законом України "Про захист економічної конкуренції".
Матеріалами справи підтверджено, що узгодження пропозицій усунуло конкуренцію та змагальність між учасниками, чим порушило право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, який досягається у зв`язку з наявністю лише справжньої конкуренції.
Таким чином, встановленими у справі № 328/60/111-рп/к.23 обставинами в їх сукупності доведено, що позивач та третя особа під час підготовки документів та участі в торгах обмінювались інформацією, що є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів.
Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.
Враховуючи вищенаведене, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільська будівельна компанія», оскільки оскаржуване Рішення № 60/212-р/к від 20.11.2024 прийняте відповідно до вимог чинного законодавства про захист економічної конкуренції, у зв`язку з чим всебічно, повно і об`єктивно розглянуто обставини справи, як наслідок відсутні підстави для визнання недійсним або скасування рішення, передбачені статтею 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції». 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).
Отже, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд першої інстації надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення. 
З огляду на викладене, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 у справі №910/4254/25 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
На переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільська будівельна компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 у справі № 910/4254/25  задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 у справі № 910/4254/25  слід залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільська будівельна компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 у справі № 910/4254/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 у справі № 910/4254/25 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.
4. Матеріали справи №910/4254/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 13.03.2026 у зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. 09.03.2026 у відпустці та перебуванням судді Суліма В.В. у відрядженні з 10.03.2026 по 12.03.2026.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич 

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім