Справа № 953/1539/25
н/п 2/953/181/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 лютого 2026 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого-судді – Губської Я.В.
за участю секретаря судових засідань – Мисниченко Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Харківської міської ради (61003, м.Харків, м-н Конституції, 7), третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Хаславська Карина Валентинівна(61001, м.Харків, вул.Аерокосмічна, 1), ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -
ВСТАНОВИВ:
17.02.2025 ОСОБА_1 в особі представника - адвокат Іванова Н.О. звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить суд: встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за адресою: АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини після ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
В обґрунтування позовних вимог вказав, що ОСОБА_1 з травня 2020 року до 15 листопада 2020 року проживав однією сім`єю з померлою  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2  ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , була розлучена, проживала одна,  ОСОБА_1  часто навідував  ОСОБА_3  та надавав фізичну допомогу у вигляді привезення продуктів, ремонтних робіт в квартирі, пересування меблів, відвозив на процедури та огляди. Проте починаючи з травня 2020 року такої допомоги стало недостатньо, ОСОБА_3 вже не мала можливості піклуватись про себе самостійно та потребувала постійного стороннього нагляду, Позивач боявся залишати її саму. Після цього, ОСОБА_1  забрав її і до самої смерті  ОСОБА_3  проживала разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2  у будинку позивача. Позивачу ОСОБА_1 .  ОСОБА_3  доводиться матір`ю.
Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилася спадщина на належне їй майно. 30.11.2024 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Хаславської К.В. і на підставі його заяви була заведена спадкова справа № 57/2024 після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на момент смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . 
30 листопада 2024 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3  з метою прийняття спадщини. При цьому, нотаріус повідомив, що спадкодавець -  ОСОБА_3  за життя склала заповіт від 16 травня 2006 року, відповідно до якого все майно заповіла – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Позивач у позві вказує, що він є спадкоємцем першої черги після своєї матері, ОСОБА_3 . Інші спадкоємці відсутні, заяви про прийняття спадщини не подавались. Заповіт, за інформацією, яка є у позивача, складений на користь ОСОБА_5 , яка направила нотаріально посвідчену заяву про відмову від спадщини, наразі є громадянкою Російської Федерації та проживає в м.Москва. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.11.2024 року, станом на 30.11.2024 року за даними Спадкового реєстру спадкова справа після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 до звернення ОСОБА_1 не заводилась. Спадкоємиця за заповітом не прийняла спадщину у встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк, направила заяву про відмову від спадщини, у зв`язку з чим позивач просить встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху та наданий час для усунення недоліків.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 17 березня 2025 року після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та витребувано у приватного нотаріуса ХМНО Харківської області Хаславської К.В. копію спадкової справи, заведеної після померлої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті.
08.07.2025 до суду надійшли додаткові пояснення, направлені представником відповідача - Харківської міської ради через систему «Електронний суд», в яких відповідач просить відмовити в задоволенні позову. У відзиву вказує, що заява позивача є необґрунтованою та не надано жодного доказу на підтвердження постійного проживання позивача разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2 та надання догляду за медичними показниками. 
10.09.2025 на виконання ухвали суду надійшла копія спадкової справи №57/2024, заведеної приватним нотаріусом ХМНО Хаславською К.В. після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.09.2025 залучено до участі у справі ОСОБА_2 , в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову.
04.11.2025 в судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про виклик свідків для допиту в судовому засіданні, яке задоволено судом.
04.11.2025 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Іванова Н.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення, просила позов задовольнити; представник відповідача ОСОБА_6 надав пояснення в судовому засіданні, просив відмовити у задоволення позову.
04.12.2025 в судовому засіданні допитано свідків, заявлених стороною позивача ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . 
Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, заяв від неї на адресу суду не надходило.
Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 30.11.2024 серії НОМЕР_1 .(а.с.15)
З наданих копій свідоцтв про народження, шлюбу та свідоцтва про смерть, що не оспорювалося сторонами у справі, вбачається, що  ОСОБА_3  була матір`ю позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно даних інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова  ОСОБА_3  мала зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_3 .(а.с.112)
Зі спадкової справи № 57/2024, заведеної у приватного нотаріуса ХМНО Хаславської К.В., щодо майна померлої ОСОБА_3 , встановлено, що за життя померла ОСОБА_3 , 16.05.2006 року склала заповіт на ім`я племінниці позивача ОСОБА_2 (а.с.116).
30.11.2024 року була заведена спадкова справа № 57/2024 приватним нотаріусом ХМНО Хаславської К.В. за заявою ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
30.11.2024 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом і приватним нотаріусом ХМНО Хаславською К.В. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по спадковій справі № 57/2024 на майно ОСОБА_3 , оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні документи, що підтверджують факт прийняття ним спадщини у встановленому порядку.(а.с.122).
На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.
Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
Положеннями абзацу 1 ч.2 ст.3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
В порядку ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).
Верховний Суд у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 320/4964/17 (провадження № 61-42073ск18) зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 у справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18), та Верховним Судом у постановах: від 21.03.2019 у справі №461/4689/15-ц (провадження №61-43735св18); від 10.10.2019 у справі №520/8495/17 (провадження №61-7058св19); від 17.10.2019 у справі №712/1294/17 (провадження №61-34351св18); від 09.01.2020 у справі №186/421/17 (провадження №48280св18); від 09.06.2021 у справі №346/5702/18 (провадження №61-17111св20).
Разом з тим, згідно п. 4.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5, факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Згідно постанови Верховного Суду від 12.11.2020 р. (справа №750/12880/19) при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ст. 3 ч. 2 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
Відповідно до роз`яснень, які викладені у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21 березня 2019 року в справі №461/4689/15-ц, від 30 вересня 2019 року в справі №554/14633/15-ц, від 25 листопада 2019 року в справі №711/348/17, від 03 лютого 2021 року в справі №127/25053/17.
У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 також зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.
Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання з ОСОБА_3 на момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 , посилався на те, що це його мати і вона проживала за адресою: АДРЕСА_3 , і позивач їй допомагав продуктами, ремонтними роботами в її квартирі, возив її в лікарню, а в травні 2020 році перевіз матір до себе в приватний будинок, де вона і померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
В обґрунтування доводів позовної заяви та факту проживання спільно позивач просив допитати свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . 
Так, свідок ОСОБА_8 в суді пояснив, що знає померлу ОСОБА_3 дуже добре, оскільки вони сусіди за адресою: АДРЕСА_4 . Вказував, що позивач забрав матір до суду в будинок на Данилівці (точну адресу не знає) навесні 2020 року, оскільки вони її влітку не бачили і вони влітку завжди на дачу виїджають до пізньої восени. 
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою ОСОБА_3 50 років, і в квітні-травні 2020 року ОСОБА_3 захворіла та син її відвіз до лікарні, а з лікарні до себе в будинок на ОСОБА_10 , точну адресу не знає. З чоловіком вони восени завжди виїзжають на дачу і повертаються в листопаді. 
Свідок ОСОБА_9 в суді пояснював, що є сусідом ОСОБА_1 , оскільки проживає на Данилівці на сусідній вулиці, в 2020 році бачив мати ОСОБА_1 біля будинку та на вулиці, і думає, що вона там жила із сином, з нею не спілкувався, зі слів ОСОБА_1 знає, що той возив мати до лікаря і мати ОСОБА_11 померла восени 2020 року. 
Аналізуючи дані показання, суд приходить до висновку, що дані свідки не були в повній мірі обізнані про обставини проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , оскільки дані свідки лише повідомляли, що дійсно знають, що ОСОБА_3 отримала травму та потрапила до лікарні навесні 2020 року і коли саме стала проживати у позивача, на яких умовах, за якими обставинами проживання між ними, та за на явністю проживання в цьому будинку і інших членів сім*ї позивача, свідки не повідомили. Також, дані свідки не повідомляли і про наявність постійного проживання разом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_12 в листопаді 2020 року, не вказували про наявність взаємних прав та обов`язків між цими особами. 
Судом встановлено і не заперечується ані сторонами, ані свідками, що ОСОБА_3 була зареєстрована та постійно проживала в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 тривалий час. А сам факт знаходження матері позивача перед смертю в будинку ОСОБА_1 не може бути беззаперечним доказом постійного проживання позивача та померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 . 
Таким чином, лише показаннями свідків про перевезення позивачем матері до себе влітку 2020 року за відсутності інших належних доказів про їх взаємовідносини та наявність взаємних прав та обов*язків протягом тривалого часу не може бути встановлений факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.
Схожі за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 221/4624/20 (провадження № 61-13965св21) та від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 23.10.2025 № 759/19079/22.
Отже, за результатами розгляду даної справи відсутні підстави вважати, що на час смерті ОСОБА_3 . 15.11.2020 року ОСОБА_1 проживав з нею постійно однією сім*єю. 
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , ведення спільного бюджету, господарства та побуту, проведення спільних витрат, наявністю взагалі у матері потреби у догляді та її лікуванні, з 2020 року по день смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю на час смерті спадкодавця.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. 
На підставі викладеного, керуючись ст.374,376 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Харківської міської ради (61003, м.Харків, м-н Конституції, 7), третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Хаславська Карина Валентинівна (61001, м.Харків, вул.Аерокосмічна, 1), ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя