Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.02.2026  	Справа №607/3487/26 Провадження №2-о/607/202/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М., 
за участю секретаря судового засідання Козак О.Є., заявника ОСОБА_1 , його представників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника органу опіки і піклування Дулібяник С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_5 , заінтересована особа - ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису, - 

ВСТАНОВИВ:
Неповнолітній ОСОБА_5 звернувся в суд із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис ОСОБА_4 терміном на один місяць, заборонивши спілкування з ОСОБА_5 : вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Заява мотивована тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.07.26 встановлено час для спілкування ОСОБА_4 із заявником - щонеділі з 14.00 до 15.00 години за київським часом з урахуванням стану здоров`я заявника та його розпорядку. 
Разом з тим, ОСОБА_4 вказаного графіку не дотримується, телефонуючи заявнику в інші години, примушує його до спілкування погрозами притягнення мами заявника до кримінальної відповідальності. 
Вказані обставини викликають у заявника негативні емоції, психологічне напруження, побоювання, що ОСОБА_4 дійсно може посадити мати в тюрму. 
Вказані обставини підтверджуються записом розмови заявника із заінтересованою особою від 12.02.26. Зазначеними діями психологічного насильства заінтересована особа примушує заявника до спілкування під погрозою негативних наслідків щодо мами заявника
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.02.2026 відкрито провадження у справі.
Заявник та його представники у судовому засідання заяву підтримали.
Заінтересована особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився. Надіслав до суду свої письмові пояснення, у яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Стверджує, що жодного доказу вчинення ним фізичного, психологічного, економічного чи іншого виду насильства суду не подано. Твердження заявника носять оціночний характер, ґрунтуються виключно на суб`єктивному сприйнятті та не підтверджені належними доказами.
Стверджує, що мають місце систематичні перешкоди зі сторони ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_1 у реалізації його права на спілкування з дітьми.
Подання заяви про видачу обмежувального припису в таких обставинах може свідчити про використання механізмів захисту від домашнього насильства не з метою захисту прав, а як способу впливу на спір щодо участі у вихованні дітей, що є неприпустимим.
Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.07.2025 у справі №607/20319/24 суд ухвалив встановити новий спосіб участь батька ОСОБА_4 з синами ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , а саме: кожної суботи тижня з 14 до 15 години за київським часом шляхом спілкування батька з сином ОСОБА_1 в режимі відеозв`язку за допомогою телефонного зв`язку, соціальних мереж та/або інших застосунків через мережу Інтернет, з урахуванням стану здоров`я та розпорядку дня дитини, кожної неділі тижня з 14 до 15 години за київським часом шляхом спілкування батька з сином ОСОБА_5 в режимі відеозв`язку за допомогою телефонного зв`язку, соціальних мереж та/або інших застосунків через мережу Інтернет, з урахуванням стану здоров`я та розпорядку дня дитини.
На виконання вказаного рішення постановою головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 30.12.2025 ВП НОМЕР_5 відкрито виконавче провадження.
Заявами від 10.02.2026, 11.01.2026, 18.01.2026 ОСОБА_4 повідомляв державного виконавця про невиконання рішення суду боржником.
Постановою головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 26.01.2026 у вказаному виконавчому провадженні накладено штраф на боржника ОСОБА_3 за невиконання рішення суду.
Судом досліджено відеозапис наданий заявником, на якому зафіксована його розмова з батьком, під час того, як батько намагався поспілкуватися із ним.
Розглянувши справу, суд доходить висновку, що заява не підлягає до задоволення.
Так, відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства;
Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Частинами другою, третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року в справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) вказано, що «при вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. 
Так, положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються, зокрема, і на відносини між дитиною та батьком. ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. 
У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
У рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» ЄСПЛ зазначив, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку. Хоча перевага завжди надається добровільному виконанню, незмінна позиція, якої часто дотримуються батьки у таких справах, може ускладнити таке добровільне виконання та зумовити в певних випадках необхідність застосування пропорційних примусових заходів (рішення у справі «Вишняков проти України» пункт 43, з подальшими посиланнями). Однак ніщо не свідчить про те, що органи державної влади вчасно вжили достатньо таких примусових заходів.
Проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши та дослідивши докази, суд вважає, що заява про видачу обмежувального припису не підлягає до задоволення.
Обґрунтовуючи заяву заявник стверджує, що є ризик того, що заінтересована особа буде вчиняти відносно нього домашнє насильство.
Оцінивши надані докази, суд вважає, що факти домашнього насильства не підтверджені.
Як видно із рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.07.2025 у справі №607/20319/24, наявний спір між батьками заявника, щодо його спілкування із батьком, який вирішено судом.
Коли двоє батьків конфліктують, дитина опиняється у такому глибокому вогні протистоянь, що її єдиним «порятунком» є прив`язаність до одного та відкидання іншого. Дитина відчуває сильний дисбаланс у «динаміці влади» між батьками та почувається майже зобов`язаною підтримувати слабшого з батьків або захищати його від іншого.
В цій справі судом встановлено, що заявник, який є неповнолітнім, не бажає спілкуватися із батьком. 
При цьому, із дослідженого відео та пояснень заявника, можна зробити висновок, що з огляду на постійне проживання малолітнього із матір`ю в нього сильний тісний психоемоційний. 
При цьому, очевидно та логічно, що через конфліктні ситуації матері із батьком, ОСОБА_5 бажає стати саме на сторону матері, ображається на батька через його дії щодо примусового виконання рішення суду, вживання примусових заходів під час виконавчого провадження.
При цьому суд враховує, що зважаючи на вік заявника, саме мама в переважній більшості, формує у нього уяву про батька, підсилює страхи і тривожність хлопчика та шанобливе відношення до обох батьків.
За таких обставин, суд доходить висновку, що факти вчинення домашнього насильства ОСОБА_4 не підтверджені, в тому числі і наданим відеозаписом телефонної розмови, а тому, у задоволенні заяви слід відмовити.
На підставі наведеного, керуючись статтями 4, 13, 82, 263, 265, 350-1 - 350-6 ЦПК України, суд, - 
УХВАЛИВ: 
У задоволенні заяви ОСОБА_5 , заінтересована особа - ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису відмовити.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Реквізити сторін:
Заявник: ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Законний представник неповнолітнього: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Заінтересована особа: ОСОБА_4 , тел. НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .
  Головуючий суддя  	В. М. Позняк