РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
26 лютого 2026 р.  Справа № 640/12681/20

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування акту перевірки та податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування акту перевірки та податкових повідомлень-рішень.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийнятого відповідачем акту від 23.03.2020 № 724/26-15-42-11-30/ НОМЕР_1 та податкових повідомлень-рішень від 24.04.2020 №№ 0070224211, 0070174211. Зокрема, представник позивачки вказав на незаконність проведення перевірки, позаяк перевірка була проведена податковим органом без одержання інформації про вручення позивачці наказу про призначення невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку і місце її проведення.
Звернув увагу на безпідставність сформованих в акті перевірки №724/26-15-42-11-30/ НОМЕР_1 від 23.03.2020 висновків про отримання ОСОБА_1 в перевіряємий період доходу від оренди квартири АДРЕСА_1 , адже зазначений об`єкт нерухомості не був переданий в оренду, орендної плати позивачка не отримувала. Зауважив, що позивачка не отримувала жодного прибутку за укладеним з гр. ОСОБА_2 договором оренди від 25.01.2018, оскільки такий був відразу розірваний після його укладання по причині використання орендованого приміщення не за призначенням, а саме для діяльності салону краси. Жодного платежу за оренду квартири орендарем здійснено не було. Окремо в позовній заяві звернуто увагу на те, що за умовами договору оренди, на якій покликається відповідач в акті перевірки, останній укладався на 6 місяців, проте контролюючий орган здійснив розрахунок податку з оренди за цілий рік. 
Таким чином, на переконання представника позивача, оскільки позивачкою не отримано дохід від оренди власного майна, то висновки відповідача щодо порушення нею положень пп. 170.1.5 ст. 170 Податкового кодексу України є необґрунтованими та незаконними, а отже і податкові повідомлення-рішення від 24.04.2020 №№ 0070224211, 0070174211 є такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.08.2020 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що за податковою інформацією, що надійшла до Головного управління ДПС у м. Києві, фізична особа ОСОБА_1 (орендодавець) мала взаємовідносини з фізичною особою ОСОБА_2 (орендар), що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 25.01.2018 року №б/н.
Фізичній особі ОСОБА_1 направлено лист Головного управління ДПС у м. Києві від 16.12.2019 №143 54/Б/26-15-42-11-27 про надання інформації та документального підтвердження щодо отриманого доходу від надання в оренду житла.
Станом на дату проведення документальної позапланової невиїзної перевірки відповіді від фізичної особи ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві не надходило.
За наявною інформацією фізична особа ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) надає в оренду житлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору оренди від 25.01.2018 року №б/н.
Перевіркою встановлено, що фізична особа ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду з 01.01.2018 по 31.12.2018 фактично отримала дохід від надання в оренду житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в загальній сумі 105 600,00 гривень. Проте, позивачем не було подано до ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДПС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2018 рік, не задекларовано дохід від надання в оренду кімнати та не сплачено податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.
Законом України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 № 2825-IX Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025 зазначену справу передано на розгляд судді Вінницького окружного адміністративного суду Жданкіній Наталії Володимирівні.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 11.03.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також запропоновано учасникам справи в 15-денний строк з дня отримання копії даної ухвали надати суду:
- письмові пояснення щодо актуальності цього спору та процесуальної позиції по суті заявлених позовних вимог;
- додаткові пояснення по суті заявлених вимог чи заперечень щодо обставин, які стосуються предмету даного спору та які виникли за період розгляду даної справи.
Також зобов`язано учасників справи, у разі зміни фактичних обставин у даній справі, вибуття або заміни сторони у відносинах, щодо яких виник спір, повідомити суду про таке протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали.
04.04.2025 надійшла заява представника Головного управління ДПС у м. Києві про заміну відповідача - Головного управління ДПС у м. Києві (ЄДРПОУ 43141267) на правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011).
Також, 04.04.2025 представником Головного управління ДПС у м. Києві подано клопотання, в якому повідомлено про незмінність позиції податкового органу наведеної у відзиві на позовну заяву.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 07.04.2025 в порядку процесуального правонаступництва замінено відповідача у цій справі з Головного управління ДПС у м. Києві (ЄДРПОУ 43141267) на його правонаступника Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011, місцезнаходження: вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04665).
Інших заяв по суті справи від сторін спору до суду не надходило.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.
18.11.2019 до ГУ ДПС у м. Києві надійшла заява громадянки ОСОБА_2 , в якій повідомлено про ухилення позивачки від сплати податків на доходи фізичних осіб. Зокрема в заяві вказано, що ОСОБА_2 приблизно рік, починаючи з 25.01.2018 орендувала в позивачки квартиру АДРЕСА_1 , за що ОСОБА_1 отримала готівкою приблизно 220 тисяч гривень, з урахуванням комунальних послуг. На підставі наведеного заявниця просила розглянути вказану заяву в межах компетенції та внести до Державного реєстру досудових розслідувань України та прийняти відповідне рішення згідно чинного законодавства. До вказаної заяви додано Договір оренди на вказане житло (а.с. 46-48).
16.12.2019 ГУ ДПС у м. Києві, керуючись п.п. 16.1.5, п.п. 16.1.7 п. 16.1 ст. 30 з урахуванням п.п. 20.1.1 п. 20.1 ст. 20 та п. 73.3 ст. 73 ПК України, на адресу вказану у Договорі оренди (м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 19-А, кв. 180) рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою платника податків надіслало адресований ОСОБА_3 лист "Про надання інформації щодо отриманого доходу" №143541Б/20-15-42-11-27 з пропозицією надати повну інформацію та її документальне підтвердження щодо здавання житла в оренду, документи, що підтверджують сплачену суму податків та зборів до бюджету. Відповідне поштове відправлення повернуто поштовим відділенням зв`язку без виконання та з відміткою "Кінець терміну зберігання".
Як зазначив представник відповідача у відзиві на позовну заяву, станом на дату проведення документальної позапланової невиїзної перевірки відповіді від фізичної особи ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві не надходило.
Відповідно до п. 79.2 ст. 79 ПК України ОСОБА_1 було надіслано повідомлення від 02.03.2020 №10618/Б/26-15-42-11-27 та копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 28.02.2020 №2379 з питань дотримання своєчасності, достовірності, повноти нарахування належних сум податків до бюджету, рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою платника податків.
В період з 17.03.2020 по 23.03.2023 ГУ ДПС у м. Києві, на підставі п.п. 20.1.4 п.20.1 ст. 20, п. п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-71 зі змінами та доповненнями (далі - ПК України) та відповідно до наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 28.02.2020 №2379, була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з доходу, отриманого від надання житлового приміщення в оренду за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 01.01.2018 по 31.12.2018.
За результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки відповідачем складено Акт від 23.03.2020 №724/26-15-42-11-30/ НОМЕР_1 , в якому встановлено наступні порушення:
- ст. 179 з урахуванням вимог п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України, а саме не подання до ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДПС у м. Києві податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік;
- п.п. «а» п. 176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 ПК України, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;
- пп.170.1.5 п.170.1 ст.170 з урахуванням вимог п.п. 164.2.5 п. 164.2 ст. 164 ПК України, не задекларовано дохід від надання житлового приміщення в оренду, що підлягає оподаткуванню, за 2018 рік, на загальну суму 105 600,00 грн, та відповідно занижено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 19 008,00 гривень;
- п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень ПК України не нараховано та не сплачено до бюджету військовий збір в сумі 1 584,00 гривень.
За вказаними вище порушеннями ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення:
- від 24.04.2020 № 0070224211, яким ОСОБА_1 донараховано суму податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 23760,00 грн, в тому числі: за податковими зобов`язаннями - 19008,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 4752,00 грн;
- від 24.04.2020 за № 0070174211, яким ОСОБА_1 донараховано суму податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1980,00 грн, в тому числі: за податковими зобов`язаннями - 1584,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 396,00 грн.
Разом із тим, вважаючи рішення контролюючого органу протиправними та таким, що підлягають скасуванню, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд в першу чергу враховує, що згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Щодо дотримання податковим органом процедури проведення перевірки суд зазначає наступне.
Як встановлено пп.20.1.4. п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Приписами пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Пунктом 78.1 статті 78 ПК України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.
Положеннями пп.78.1.2 п.78.1 ст.78 ПК України, які вказані як підстави проведення перевірки, передбачено, що перевірка здійснюється, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом. 
Відповідно до пункту 78.4 вказаної статті про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.
Особливості проведення документальної невиїзної перевірки передбаченіст.79 ПК України.
За приписами п.79.2 ст.79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
При цьому присутність платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова. За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитись документальна виїзна перевірка.
Отже, документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків проводиться виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, а право на проведення такої перевірки надається лише за умови повідомлення платника податку про таку перевірку та вручення копії наказу про проведення перевірки у спосіб, визначений законом - у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до її початку. З наказом про проведення перевірки, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Ця вимога є обов`язковою, в тому числі і при проведенні позапланової документальної невиїзної перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
Головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процесуальних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.
Суд вважає за доцільне зазначити, що аналізуючи положення ПК України в розрізі процедури проведення податкових перевірок Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі №826/17123/18 (постанова від 21.02.2020) сформулював правовий висновок: «оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства».
У справі №520/8836/18 у постанові від 22.09.2020 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду обґрунтував відсутність підстав до запропонованого колегією відступу від раніше висловленої правової позиції такими висновками: «перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України.
Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом» та «встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність такого рішення, а тому відсутня необхідність перевірки підстав для донарахування сум грошових зобов`язань».
Отже, установивши таке порушення процедури проведення перевірки, наслідком якого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин суд не може переходити з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.08.2021 № 540/2553/19.
У аспекті спірних правовідносин варто вказати, що податкова перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.
Судом з матеріалів справи встановлено, що 28.02.2020 відповідачем прийнято наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки № 2379 з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з доходу, отриманого від надання житлового приміщення в оренду за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 (а.с. 44).
Також, 02.03.2020 відповідачем сформовано повідомлення №10618Б/26-15-42-11-27, в якому вказано про те, що відповідно до вищезазначеного наказу №2379 від 28.02.2020 з 10.03.2020 буде проводитись документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 . Також в повідомленні зазначено період та предмет проведення перевірки (а.с. 43).
У відзиві на позовну заяву представник позивача повідомив, що, відповідно до п. 79.2 ст. 79 ПК України, повідомлення від 02.03.2020 №10618/Б/26-15-42-11-27 та копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 28.02.2020 №2379 були надіслані позивачці за її податковою адресою рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
На підтвердження належного повідомлення позивачки про початок проведення відповідного позапланового заходу стороною відповідача до відзиву на позовну заяву долучено рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з трекінг-номером №0101130647872 (а.с. 52) Зі змісту вказаного рекомендованого повідомлення слідує, що таке було надіслано на адресу АДРЕСА_3 , яка відповідає адресі місця реєстрації позивачки. Вказане поштове відправлення, згідно відмітки поштової служби, повернулося у зв`язку із закінченням строку зберігання.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 ПК України, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). Отже, належним доказом дотримання пункту 42.4 ПК України є зворотне повідомленням про вручення поштового відправлення.
З огляду на викладене, проаналізувавши наведені приписи ст. 42 ПК України, суд зазначає, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку, в той час, як невиконання вище вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків.
До того ж, оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку, виклад своїх аргументів.
Відповідно до п. 70.7 ст. 70 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
При цьому суд враховує постанову Верховного суду від 18.07.2019 у справі №0440/5993/18, згідно з якою добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на не отримання ним документів, як на обставину, що звільняє його від настання негативних наслідків.
Відповідно до абз. 6 п. 42.4 ст. 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено факт вручення відповідно до вимог ст. ст. 42 ПК України ОСОБА_1 наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 28.02.2020 №2379 та письмового повідомлення від 02.03.2020 №10618/Б/26-15-42-11-27.
Отже, доводи позивача про те, що вона не була повідомлена про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, з підстав проживання в 2020 році не за місцем реєстрації, не підтверджуються наданими до матеріалів справи доказами.
Щодо встановлених перевіркою порушень суд вважає за необхідне відмітити наступне.
Як встановлено судом вище, відповідно до висновків акта перевірки від 23.03.2020 №724/26-15-42-11-30/ НОМЕР_1 контролюючим органом встановлено, що згідно наявної податкової інформації платник податків-фізична особа ОСОБА_1 в період з 01.01.2018 по 31.12.2018 фактично отримала дохід від надання в оренду житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в загальній сумі 105600,00 грн, який згідно норм ПК України підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податку в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації).
З акту перевірки слідує, що відповідні висновки контролюючим органом було сформовано за наслідком дослідження поданої громадянкою ОСОБА_2 заяви, в якій остання повідомила про ухилення позивачки від сплати податків на доходи фізичних осіб. Зокрема в заяві повідомлено податковий орган про те, що ОСОБА_2 приблизно рік, починаючи з 25.01.2018, орендувала в позивачки квартиру АДРЕСА_1 , за що сплатила позивачці готівкою приблизно 220 тисяч гривень, з урахуванням комунальних послуг. 
Також, відповідачем було проаналізовано доданий до вищезазначеної заяви Договір оренди від 25.01.2018 №б/н, за умовами якого ОСОБА_1 надає в оренду гр. ОСОБА_2 житлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ГУ ДПС у м. Києві встановило, що, дійсно, позивачці, окрім іншого, на праві власності з 26.07.2014 належить квартира площею 60,7 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
Як вже зазначалось судом вище, перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 ПК України.
Так, п. 83.1 ст. 83 ПК України (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин ) визначено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є:
83.1.1. документи, визначені цим Кодексом;
83.1.2. податкова інформація;
83.1.3. експертні висновки;
83.1.4. судові рішення;
83.1.5. виключено;
83.1.6. податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Пунктом 85.4. статті 85 ПК України визначено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис (п. 85.6. ст. 85 ПК України).
З Акту перевірки вбачається, що відображені у ньому висновки щодо отримання позивачкою в період з 01.01.2018 по 31.12.2018 доходу в загальній сумі 105600,00 грн були сформовані виключно на підставі інформації відображеної в копії Договору оренди від 25.01.2018 №б/н, який був наданий податковому органу гр. ОСОБА_2 разом із заявою від 18.11.2019, а також повідомлених останньої обставин її взаємовідносин із позивачкою.
При цьому, обґрунтовуючи правомірність формування висновків перевірки на підставі вищенаведених даних, відповідач у відзиві на позовну заяву повідомив, що ГУ ДПС у м. Києві до початку проведення позапланового заходу вживались заходи щодо отримання вид позивачки інформації та документального підтвердження щодо отриманого нею доходу від надання в оренду житла, а саме останній було надіслано лист-запит від 16.12.2019 за №14354/Б/26-15-42-11-27. Однак, станом на дату проведення перевірки відповіді від фізичної особи ОСОБА_1 до ГУ ДПС у м. Києві не надходило.
Суд відповідні аргументи відповідача щодо забезпечення права позивача на надання інформації та документального підтвердження щодо отриманого нею доходу від надання в оренду житла оцінює критично з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що згідно інформації відображеної в паспорті громадянки ОСОБА_1 . Серії НОМЕР_2 , місцем її реєстрації значиться АДРЕСА_3 (а.с. 22-23). Відповідна адреса місця реєстрації позивачки самостійно визначена податковим органом в прийнятих за результатами проведеного позапланового заходу оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях.
Разом з тим, лист від 10.12.2019 №143541Б/20-15-42-11-27 з пропозицією надати інформацію контролюючий орган надіслав позивачці не за адресою її місця реєстрації ( АДРЕСА_3 ), а за адресою місцезнаходження належного їй житлового приміщення. При цьому, встановлено, що поштове відправлення №0101129361272, згідно відмітки поштової служби, повернулося у зв`язку із «Кінець терміну зберігання». 
Тобто, судом встановлено, що до початку проведення перевірки позивачка фактично була позбавлена можливості надати запитувану податковим органом інформацію. При цьому, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що в ході проведення документальної позапланової невиїзної перевірки контролюючим органом вживались заходи спрямовані на отримання від позивача інформації та документального підтвердження щодо отриманого нею доходу від надання в оренду житла, а також доказів відмови позивачки у наданні відповідних доказів. 
Також, досліджуючи зміст Договору оренди від 25.01.2018 №б/н, зміст якого фактично зумовив формування відповідачем відображених в акті перевірки висновків, суд звертає увагу на суттєві недоліки в його оформленні. Зокрема, суд враховує, що вказаний договір не містить підпису позивачки, як однієї з сторін договірних відноси, складений іноземною мовою та не містить перекладу державною мовою. 
Відповідно до пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді, зокрема, доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;.
Згідно з п. 163.1 ст. 163 ПКУ об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Отже, обов`язковою умовою виникнення податкового зобов`язання є фактичне отримання доходу, а не формальна наявність непідписаного договору.
Сам по собі договір (тим більше непідписаний однією зі сторін) не є беззаперечним доказом отримання доходу без підтвердження факту його виплати (банківські виписки, акти приймання-передачі, розписки, платіжні доручення тощо).
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПКУ, для цілей оподаткування платники податків ведуть облік доходів на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку та інших документів, пов`язаних з обчисленням податків.
В даному випадку, виходячи із встановлених судом обставин, податковий орган не отримав та не дослідив жодних первинних документів, що підтверджують отримання позивачкою доходу у визначеному в Акті перевірки розмірі, та не вжив заходів для їх витребування, чим порушив вимоги ст. 44 ПКУ.
Ба більше, судом встановлено, що врахований під час перевірки Договір оренди від 25.01.2018 є строковим та, згідно п. 2.2, укладений строком на 6 місяців, доказів того, що в ході проведення перевірки податковим органом встановлення продовження дії договору до 31.12.2018 матеріали справи не містять, відповідачем у відзиві на позовну заяву про таке не повідомлено. Однак податковий орган з невідомих причин, визначив дохід за весь 2018 рік (12 місяців), що свідчить про арифметичну та правову необґрунтованість висновків навіть за умови гіпотетичної чинності договору.
Відповідно до п. 54.3 ст. 54 ПКУ, контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань виключно у разі встановлення за результатами перевірки фактів заниження податкових зобов`язань.
Оскільки факт отримання доходу не встановлений та документально не підтверджений, у контролюючого органу були відсутні правові підстави для визначення позивачці грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов до переконання, що податковий орган в Акті перевірки безпідставно сформував висновок про отримання позивачкою доходу за 2018 рік на підставі непідписаного нею договору оренди від 25.01.2018, без встановлення факту отримання доходу та без належних первинних документів.
За таких обставин визначені податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік, а також нараховані суми військового збору є протиправними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.
Враховуючи зміст встановлених та проаналізованих вище фактичних обставин, а також нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, суд доходить висновку про протиправність прийнятих ГУ ДПС в м. Києві податкових повідомлень-рішень від 24.04.2020 №№ 0070224211, 0070174211, якими позивачці донараховано податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військовий збір.
В свою чергу, визначаючись щодо позовних вимог в частині скасування Акту документальної позапланової невиїзної перевірки від 23.03.2020 №724/26-15-42-11-30/2756813026, то такі задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.
У разі незгоди платника податків з висновками акта, такий платник зобов`язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені ПК України.
Судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.
До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм, право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.
Обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.
При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Отже, рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення, дія чи бездіяльність прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення, дія чи бездіяльність є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.
Висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків та, відповідно, такий акт не порушує прав останнього.
Податковий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов`язань, що приймаються на підставі такого акта, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень, а оцінка акта перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.
Сам по собі акт податкової перевірки та дії посадових осіб контролюючого органу щодо складання цього акта не створюють правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків, крім виникнення права на подання зауважень до акта.
Таким чином, акт перевірки не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання, й не є обов`язковим рішенням суб`єкта владних повноважень.
Акт перевірки - це документ, в якому зафіксовано факти та оціночні судження осіб, що її проводили, тому до акта можуть висуватися лише ті вимоги, що стосуються доказів.
Оцінка акта перевірки, у тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення в ньому висновків перевірки, може бути дана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.
Таким чином, адже акт перевірки є службовим документом і носієм доказової інформації про висновки контролюючого органу, оцінка яким судом надана при дослідженні правомірності прийнятих відповідачем спірних ППР, відповідно в розумінні положень КАС України не є самостійним актом суб`єкта владних повноважень, який породжує права/обов`язки платника податків.
Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2002 рок в справі "Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ” та Вуліч проти Швеції" (заява № 36985/97), адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково.
Позивач звільнений від сплати судового збору, інших судових витрат не поніс, тому підстави для їх розподілу відсутні.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в м. Києві від 24.04.2020 № 0070224211, №0070174211.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 )
Відповідач: Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ 43141267)

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна