ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
11 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/6128/25	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Щербака А.А. (доповідач),
суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року (суддя Татаринов Д.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Суд вирішив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 02 липня 2025 року № 084850005129 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі з 1985 по 1994 роки та з 01 квітня 1995 року згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 03 лютого 1986 року, у зв`язку із чим повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 червня 2025 року щодо призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Відповідачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1 ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів. 
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 від 18 березня 1999 року.
25 червня 2025 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення їй пенсії за віком, відповідно до Закону України №1058-IV.
Заява позивача від 25 червня 2025 року про призначення пенсії за віком в порядку екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ у Львівській області.
За результатами розгляду заяви відповідачем було прийнято рішення від 02 липня 2025 року №084850005129 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідно до вказаного рішення загальний страховий стаж – 23 роки 02 місяці 24 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди її роботи в колгоспі з 1985 по 1994 згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 03 лютого 1986 року, оскільки для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані виходні видану на підставі первинних документів та період роботи з 01 квітня 1995 року згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 03 лютого 1986 року, оскільки в (записі №2) про переведення не зазначено назву підприємства, а наказ та дата наказу дописано та не завірено належним чином. Для зарахування необхідно долучити довідку про період роботи видану на підставі первинних документів.
Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем правомірність оскарженого рішення не було доведено.
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України № 1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до статті 26 Закону України №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Частиною 1 статті 24 Закону України № 1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону України № 1058-IV). 
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон України №1058-ІV набрав чинності 01 січня 2004 року. До цього пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ.
Згідно з пунктом «а» статті 3 Закону України № 1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Відповідно до статті 56 Закону України № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Відповідно до статті 62 Закону України № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
12 серпня 1993 року постановою Кабінету Міністрів України № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктами 1 та 3 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року за № 310.
Відповідно до пунктів 1, 2 Положень №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Положень №310).
Згідно з пунктом 6 Положень №310, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідно до пункту 8 Положень №310, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (пункт 13 Положень №310).
Як встановлено судом першої інстанції, до страхового стажу позивача не враховано період роботи з 1985 по 1994 згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 03 лютого 1986 року, оскільки для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані виходні видану на підставі первинних документів та період роботи з 01 квітня 1995 року згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 03 лютого 1986 року, оскільки в (записі №2) про переведення не зазначено назву підприємства, а наказ та дата наказу дописано та не завірено належним чином. Для зарахування необхідно долучити довідку про період роботи видану на підставі первинних документів.
Як встановив суд першої інстанції з колії трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 03 лютого 1986 року яка видана на ім`я ОСОБА_1 вона, 07 вересня 1985 року прийнята в члени колгоспу «Мир2 Токмацького району Запорізької області, та у період з 07 вересня 1985 року по 01 квітня 1995 року працювала на посаді вет. фельдшера, а 01 квітня 1995 року переведена на посаду ветеринара. Надалі позивачу надана відпустка по догляду за дитиною до 3-го віку. З 03 квітня 2007 року позивачу робота вет.фельдшера з повним робочим днем. А 01 червня 2011 року позивач звільнилася за згодою сторін.
Разом з тим суд звертає увагу, що на сторінках 18-21 трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 03 лютого 1986 року про трудову участь позивача у громадському господарстві, зокрема, зазначені відроблені трудодні та встановлені мінімуми трудоднів у період з 1985 року по 1999 рік, а саме: 
за 1985 рік: 111 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 85;
за 1986 рік: 255 відроблених трудодні при встановленому мінімумі трудоднів 180;
за 1987 рік: 276 відроблених трудодні при встановленому мінімумі трудоднів 180;
за 1988 рік: 207 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 180;
за 1989 рік 95 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 95;
за 1992 рік 275 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 160;
за 1993 рік 227 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 200;
за 1994 рік 249 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 200;
за 1996 рік 315 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 200;
за 1997 рік 312 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 200;
за 1998 рік 287 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 200;
за 1999 рік 272 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 230
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вказані записи в трудовій книжці зроблено у хронологічній послідовності, відсутні ознаки підчисток та підробок, у відповідній графі наведені підстави для внесення відповідних записів. Записи засвідчені підписом відповідальної особи та скріплені печаткою підприємства.
Суд вірно встановив, що з наданої позивачем при звернені до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком трудової книжки колгоспника можна встановити встановлений мінімум трудової участі та кількість відпрацьованих вихододнів позивача за спірні періоди роботи.
Матеріали справи не містять доказів, що позивач, як член колгоспу, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі у колгоспі.
Суд першої інстанції вірно встановив відсутність у відповідача правових підстав для не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі з 1985 по 1994 роки згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 03 лютого 1986 року та періодів роботи з 01 квітня 1995 року згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 03 лютого 1986 року, а тому оскаржуване рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 02 липня 2025 року №084850005129 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги вказаного не спростовують.
Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 
Постанова у повному обсязі складена 11 березня 2026 року.

Головуючий - суддя А.А. Щербак 

суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш