Справа №:755/10479/25
Провадження №: 2/755/5134/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2026 р.  Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді -  Хромової О.О.
при секретарі -   Церні В.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_4 , у якому просить стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття нежитлових приміщень, у розмірі 173 381,00 грн, моральну шкоду у розмірі
150 000,00 грн, витрати на проведення незалежної оцінки матеріального збитку у розмірі 8 500,00 грн, та судові витрати, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу та витрат на судового збору.
На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він є власником нежитлових приміщень з № 1 по № 4 (групи приміщень № 73) загальною площею 42,9 кв. м, які розташовані на першому поверсі в будинку АДРЕСА_1 . 
У період з 2022 року по 2024 рік, внаслідок недбалого ставлення до сантехнічного обладнання власників квартири за адресою: АДРЕСА_2 , відбувались неодноразові випадки залиття нежитлових приміщень, які належать позивачу та використовуються останнім під розміщення продуктового магазину. 
Факт постійного залиття підтверджується актами ЖЕД-402 від 31 травня 2022 року, 04 серпня 2022року, 09 серпня 2022 року, 15 серпня 2022 року, 11 листопада 2022 року та від 14 листопада 2022 року.
Внаслідок залиття ОСОБА_1 , як власнику групи нежитлових приміщень № 73, завдано матеріальну шкоду, яка відповідно до Звіту про незалежну оцінку від 22 серпня 2022 року
№ VR220816-001 становить 173 381,00 грн.
Відповідачі є співвласниками (в рівних долях по 1/6 частці) квартири АДРЕСА_3 . З актами ЖЕД-402 якими встановлено факт та причини залиття, відповідачі ознайомлені, однак на неодноразові звернення позивача щодо відшкодування завданих останньому збитків відповідачі не реагують. У телефонній розмові відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повідомили позивачу, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 проживав лише ОСОБА_7 , який помер на початку 2025 року, інші ж відповідачі за вказаною адресою не проживають. Вирішити вказаний спір в позасудовому порядку не вдалось.
З урахуванням викладеного, просив стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі
173 381,00 грн, та витрати на проведення незалежної оцінки матеріального збитку у розмірі 8 500,00 грн.
Також незаконними діями відповідачів позивачу спричинено моральну шкоду, яка пов`язана з характером та глибиною моральних страждань, вагомістю вимушених змін у житті позивача, тривалістю негативних наслідків. Внаслідок постійного залиття, у приміщенні продуктового магазину на стінах та стелі з`явився грибок, через вологу конструкції стелі падають, позивач змушений постійно проводити термінові аварійні роботи, що тягне за собою тривале нераціональне витрачання життєвого часу, залучення фізичних, душевних та матеріальних ресурсів.
Оскільки відповідачі завдали шкоди нерухомому майну, яке позивач використовує як продуктовий магазин, що забезпечує продуктами харчування жителів будинку, з урахуванням тяжкості моральних страждань, істотності вимушених змін у житті позивача, загальний розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в 150 000,00 грн.
З урахуванням викладеного позов просив задовольнити, стягнути з відповідачів заподіяну моральну та матеріальну шкоду, витрати на проведення оцінки заподіяної шкоди, а також витрати на правову допомогу та судовий збір.
В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
23 червня 2025 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано позовну заяву у новій редакції, визначено суб`єктний склад учасників справи, надано належним чином завірену копію документу, що підтверджує особу позивача та довідку про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків, Інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, чим виконано вимоги ухвали про залишення позову без руху у встановлений судом строк.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи, встановлено відповідні процесуальні строки.
Конверт з копією ухвали про відкриття провадження у справі, що направлявся за адресою місця реєстрації позивача ОСОБА_1 повернувся до суду неврученим, з відміткою про причини повернення/досилання - «за закінченням терміну зберігання».
У встановлений судом строк відповідачі відзив на позов не подали. Конверти з копією ухвали про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви з додатками, що двічі направлялись за адресою місця реєстрації відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_4 , повернулись до суду неврученими, з відмітками про причини повернення/досилання - «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній».
Водночас, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяву відповідачем ОСОБА_2 отримано 01 жовтня 2025 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи роздруківкою з комп`ютерної програми документообігу суду`Д-3».
Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Верховний Суд у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 сформував правовий висновок про те, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі
№ 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Верховний Суд у постанові від 11 червня 2021 року у справі № 2-6236/11, провадження
№ 61-6596ск20, сформулював висновок, за яким у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до частин першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого
2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня
2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу ОСОБА_1 на праві власності належать нежилі приміщення з № 1 по № 4 (групи приміщень № 73) (в літ. А) загальною площею 42,9 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано на підставі договору купівлі - продажу нежилих приміщень від 15 січня 2015 року посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тереховою К.І., реєстровий № 24.
До матеріалів справи також долучено копію паспорта та копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера позивача ОСОБА_1 .
Згідно Акту від 31 травня 2022 року складеного та підписаного головним інженером ОСОБА_8 , бригадиром р/д ОСОБА_9 , та майстром т/д ОСОБА_10 , на підставі звернення ФО ОСОБА_1 , як власника приміщення розташованого за адресою: 
АДРЕСА_1 , вбачається, що під час обстеження вказаного приміщення площею 42,9 кв. м, на стіні покритої водоемульсійною фарбою виявлено плями від вологи, а також внаслідок потрапляння вологи на підвісній стелі типу «Армстронг» розмокли та впали плити розміром 0,6х0,6 м в кількості 5 шт. Потрапляння вологи в приміщення сталось внаслідок недбалого ставлення (засмічення квартирної каналізаційної гребінки) мешканців розташованої вище квартири АДРЕСА_3 . 
Відповідно до Акту від 04 серпня 2022 року складеного та підписаного майстром з ремонту ОСОБА_11 , слюсарем-сантехніком ОСОБА_12 , та майстром т/д ОСОБА_10 , на підставі звернення ФО ОСОБА_1 , як власника приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що під час обстеження в приміщенні площею 42,9 кв. м, на стіні покритої водоемульсійною фарбою виявлено плями від вологи, а також в наслідок потрапляння вологи на підвісній стелі типу «Армстронг» розмокли та впали плити розміром 0,6х0,6 м в кількості 10 шт. Потрапляння вологи в приміщення сталось з розташованої вище квартири АДРЕСА_3 , через недбале ставлення мешканців вказаної квартири, а саме через засмічення квартирної каналізаційної гребінки, що є відповідальністю власників квартири. Сантехнічне обладнання в квартирі перебуває в незадовільному технічному стані.
З Актів від 09 серпня 2022 року та від 15 серпня 2022 року складених та підписаних майстром з ремонту ОСОБА_11 , Слюсарем-сантехніком ОСОБА_12 та майстром т/д ОСОБА_14 , на підставі звернення ФО ОСОБА_1 , як власника приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що під час обстежень в приміщенні площею 42,9 кв. м, на стіні покритої водоемульсійною фарбою виявлено плями від вологи, а також в наслідок потрапляння вологи на підвісній стелі типу «Армстронг» розмокли та впали плити розміром 0,6х0,6 м в кількості 10 шт., в конструкції підвісної стелі розташовані LED-світильники. Потрапляння вологи в приміщення сталось з розташованої вище квартири АДРЕСА_3 , через недбале ставлення мешканців вказаної квартири, а саме через засмічення квартирної каналізаційної гребінки, що є відповідальністю власників квартири. Сантехнічне обладнання в квартирі перебуває в незадовільному технічному стані.
В актах відсутні відмітки про ознайомлення з його змістом власників/мешканців квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
До матеріалів справи позивачем також долучено копії листів від 20 серпня 2022 року та від
29 серпня 2022 року, начальника Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Ніконова М. у відповідь на звернення ОСОБА_1 , з яких вбачається, що для вирішення питання щодо відшкодування завданих матеріальних збитків ОСОБА_1 рекомендовано звернутись з позовною заявою до суду в порядку передбаченому цивільним законодавством України.
Водночас, безпосередньо копій запитів ОСОБА_1 до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві позивачем не долучено, а тому не можливо встановити підстави та обставин звернення.
16 серпня 2022 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт ІН» (далі-ТОВ «Експерт ІН») укладено договір про проведення оцінки майна № VR220816-001, відповідно до якого ОСОБА_1 доручає, а ТОВ «Експерт ІН» приймає на себе зобов`язання по виконанню оцінки майна, а саме: визначення розмір матеріальних збитків рухомому майну, нанесених внаслідок затоплення нежитлового приміщення № 1 - № 4 (групи приміщень № 73), загальною площею
43 м кв., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна вартість послуг з оцінки об`єкта складає 8 500,00 грн.
Відповідно до квитанції від 16 серпня 2022 року ОСОБА_1 на картковий рахунок одержувача - ТОВ «Експерт ІН» перерахував грошові кошти у розмірі 4 000,00 грн, призначення платежу: «Авансовий платіж з оцінки майна, згідно пп. 2.3 Договору на проведення оцінки майна № VR220816-001 від 16 серпня 2022 року».
До матеріалів справи долучено звіт від 22 серпня 2022 року № VR220816-001 про незалежну оцінку - визначення розміру матеріальних збитків, нанесених внаслідок затоплення нежитлових приміщень (групи приміщень № 73 в літ. А), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , складений оцінювачем ТОВ «Експерт ІН» Новічевським Р.А. на підставі договору про проведення оцінки майна від 16 серпня 2022 року № VR220816-001, укладеного з ОСОБА_1 .
Для складення звіту суб`єкту оціночної діяльності надано акт від 15 серпня 2022 року, договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 15 січня 2015 року з реєстровим № 24, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 січня 2015 року
№ 32245612, технічний паспорт від 26 листопада 2024 року, інвентаризаційна справа № 5833, довідку про показники об`єкта нерухомого майна від 01 грудня 2014 року № НЖ2014, № 8288.
За результатами проведеної незалежної оцінки зроблено висновок, що станом на 22 серпня
2022 року розмір матеріальних збитків, нанесених внаслідок затоплення нежитлових приміщень (групи приміщень № 73 в літ. А), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , складає
173 381,00 грн.
Відповідно до квитанції від 31 серпня 2022 року ОСОБА_1 на картковий рахунок одержувача - ТОВ «Експерт ІН» перерахував грошові кошти у розмірі 4 500,00 грн, призначення платежу: «Доплатний платіж з оцінки майна, згідно пп. 2.3 Договору на проведення оцінки майна № VR220816-001 від 16 серпня 2022 року».
До матеріалів справи також долучено акт здачі-приймання наданих послуг до договору на проведення оцінки майна від 16 серпня 2022 року № VR220816-001.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 у розмірі 1/6 частки кожному, на підставі свідоцтва по право власності від 22 серпня 2012 року № НОМЕР_1 виданого на підставі розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 22 серпня 2012 року № 76-49.
Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 11 червня 2025 року № 1468144, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 11 червня 2025 року № 1468182, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою:
 АДРЕСА_2 .
Відповідно до відомостей Електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ» встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідно до відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА від 17 червня 2025 року № 132575854, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА від 17 червня 2025 року № 132575300, ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частин четвертої - п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
За статтею 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з приписами статті 360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Частиною третьою статті 33 ЦК України визначено, неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до статті 1179 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.
Матір`ю неповнолітнього відповідача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є відповідач ОСОБА_4 .
Одночасно статтею 99.2 Податкового кодексу України визначено, що грошові зобов`язання малолітніх/неповнолітніх осіб виконуються їх батьками (усиновителями), опікунами (піклувальниками) до набуття малолітніми/ неповнолітніми особами цивільної дієздатності в повному обсязі. Батьки (усиновителі) малолітніх/неповнолітніх і малолітні/неповнолітні у разі невиконання грошових зобов`язань малолітніх/неповнолітніх несуть солідарну майнову відповідальність за погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу.
З огляду на викладене відповідач ОСОБА_4 несе майнову відповідальність за зобов`язаннями неповнолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:
а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки, стаття 22 ЦК України); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Тобто, вказана норма встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року
№ 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Згідно із частиною першою статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 04 серпня 2020 року у справі № 925/1478/16, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
При цьому цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц).
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від
03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі
№ 759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 203/2378/14-ц та від 28 серпня 2019 року у справі
№ 638/20603/16.
З аналізу вищенаведених норм закону та обставин справи судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що протягом 2022 року відбувались залиття нежитлових приміщень з № 1 по № 4 (групи приміщень № 73) розташованих на першому поверсі в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_1 .
Згідно актів ЖЕД-402 залиття відбувалось з квартири АДРЕСА_3 , співвласниками якої у рівних долях по 1/6 частки є ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в наслідок засмічення квартирної каналізаційної гребінки.
Таким чином, з долучених до матеріалів справи документів, судом встановлено, що причиною залиття нежитлових приміщень з № 1 по № 4 (групи приміщень № 73) розташованих за адресою: АДРЕСА_1 є засмічення квартирної каналізаційної гребінки в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідачі вказаний факт не заперечували, доказів протилежного не надали.
На підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди позивачем надано звіт від 22 серпня
2022 року № VR220816-001 про незалежну оцінку - визначення розміру матеріальних збитків, нанесених внаслідок затоплення нежитлових приміщень (групи приміщень № 73 в літ. А), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого станом на 22 серпня 2022 року розмір матеріальних збитків, нанесених внаслідок затоплення нежитлових приміщень (групи приміщень № 73 в літ. А), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , складає 173 381,00 грн.
Жодних доказів, які б дали підстави поставити під сумнів звіт оцінювача, суду не надано, а тому суд вважає його належним допустимим та достовірним доказом розміру завданої позивачу майнової шкоди.
Суд також враховує, що відповідачами не надано доказів на спростування розміру матеріальної шкоди та не надано власного висновку про визначення розміру шкоди, з відповідним клопотанням про призначення експертизи відповідачі також не звертались, процесуальним правом не скористались.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті
6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачі не надали до суду належних та допустимих доказів того, що залиття відбулося з вини третіх осіб або взагалі з іншої квартири. Тобто, відповідачі не спростували презумпцію їх вини у заподіянні шкоди майну позивача та не надали безспірних доказів того, що шкода була спричинена не з їх вини. 
З огляду на викладене вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів на його користь грошових коштів на компенсацію заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 173 381,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
При вирішенні позовних вимог щодо солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача спричиненої моральної шкоди в розмірі 150 000,00 грн, суд дійшов такого. 
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
В контексті практики Європейського суду з прав людини варто зазначити, що справедливість компенсації як категорія, що застосовується й національним законодавцем, проте є не розкритою в судових прецедентах, визначається ЄСПЛ з урахуванням усіх обставин, а також особливостей справи. Суд суворо дотримується позиції, що відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер. 
У позовній заяві позивач зазначив, що заподіяна моральна шкода пов`язана з характером та глибиною моральних страждань, вагомістю вимушених змін у житті позивача, тривалістю негативних наслідків. Внаслідок постійного залиття, у приміщенні продуктового магазину на стінах та стелі з`явився грибок, через вологу конструкції стелі падають, позивач змушений постійно проводити термінові аварійні роботи, що тягне за собою тривале не раціональне витрачання життєвого часу, залучення фізичних, душевних та матеріальних ресурсів.
Оскільки відповідачі завдали шкоди нерухомому майну, яке позивач використовує як продуктовий магазин, що забезпечує продуктами харчування жителів будинку, з урахуванням тяжкості моральних страждань, істотності вимушених змін у житті позивача, загальний розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в 150 000,00 грн.
Разом з тим, відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Позивач обґрунтовує моральну шкоду характером та глибиною моральних страждань, вагомістю вимушених змін у житті позивача, тривалістю негативних наслідків, небезпекою для здоров`я позивача.
Виходячи з положень статі 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Перевіряючи наявність підстав для компенсації моральної шкоди у заявленому позивачем розмірі, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, розмір матеріальної шкоди, завданих позивачу, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення моральної шкоди з відповідачів на користь позивача в розмірі 10 000,00 грн, оскільки, зазначений розмір моральної шкоди у сумі
150 000,00 грн є завищеним та не підтверджений належними доказами.
Таким чином, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, підлягає частковому задоволенню.
Що стосується вимоги про стягнення судових витрат суд зазначає таке.
Згідно із статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Витрати на оплату судового збору підтверджено квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 06 червня 2025 року № 73260852 на суму 1843,81 грн. 
Крім того, відповідно до квитанції від 16 серпня 2022 року № 0.0.2642695324.1, квитанції від
31 серпня 2022 року № 0.0.2659067721.1 та акту здачі-приймання наданих послуг до договору на проведення оцінки майна від 16 серпня 2022 року № VR220816-001, вартість проведення оцінки матеріального збитку внаслідок залиття складає 8 500 грн.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати на проведення оцінки матеріального збитку внаслідок залиття у розмірі 4 820,13 грн та витрати на оплату судового збору у розмірі 1 045,58 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 22, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України, статтями 12, 13, 81, 137, 141, 259, 280, 263-265, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 173 381,00 (сто сімдесят три тисячі триста вісімдесят одна гривня 00 копійок), моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок), витрати на проведення оцінки матеріального збитку внаслідок залиття у розмірі 4 820,13 грн (чотири тисячі вісімсот двадцять гривень
13 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 045,58 грн (одна тисяча сорок п`ять гривень 58 копійко).
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 045,58 грн (одна тисяча сорок п`ять гривень 58 копійко).
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 045,58 грн (одна тисяча сорок п`ять гривень 58 копійко).
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 045,58 грн (одна тисяча сорок п`ять гривень 58 копійко).
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 045,58 грн (одна тисяча сорок п`ять гривень 58 копійко).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою:
 АДРЕСА_5 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_6 .
Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - не відомий, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_7 .
Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - не відомий, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_7 .
Відповідач - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою:
 АДРЕСА_7 .
Відповідач - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання зареєстровано за адресою:
 АДРЕСА_7 .
Повне рішення суду виготовлено 02 квітня 2026 року.

Суддя О.О. Хромова