ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2805/26 Справа № 759/14836/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №759/14836/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Міністерство оборони України, Міністерство соціальної політики України та Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання особи загиблою, за апеляційною скаргою представника ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_4 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2025 року, ухвалене у складі судді Кобеляцької-Шаховал І.О., -
ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року заявник ОСОБА_1 , звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою, заінтересовані особи - Міністерство оборони України, Міністерство соціальної політики України та Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання особи загиблою.
В обґрунтування заявлених вимог заявниця посилається на те, що ОСОБА_2 доводиться їй сином, який, відповідно до довідки №171 від 15 вересня 2022 року та наказу командира ВЧ НОМЕР_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією проти України.
Зазначає, що у січні 2023 року заявниця від ВЧ НОМЕР_1 отримала сповіщення №61, відповідно до якого було повідомлено, що гранатометник 2 відділення 1 взводу спеціальної роти ОСОБА_2 , будучи підданим військовій присязі на вірність Українському народу, виконуючи бойове завдання в районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області, 16 січня 2023 року зник безвісті.
Будь-яких інших відомостей щодо її сина компетентними органами їй надано не було.
У зв`язку з чим просила суд, оголосити ОСОБА_2 , військовослужбовця, ІНФОРМАЦІЯ_1 , загиблим ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання військового обов`язку по захисту держави України.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Міністерство оборони України, Міністерство соціальної політики України та Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання особи загиблою задоволено. Оголошено ОСОБА_2 , військовослужбовця, ІНФОРМАЦІЯ_1 , загиблим ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання військового обов`язку по захисту держави України.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_4. подав апеляційну скаргу, в якій вважає вказане рішення необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що суд при прийнятті рішення керувався одними доказами та не взяв до уваги інші, що свідчить про неповне з`ясування обставин справи. Також суд у неповній мірі встановив обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи.
В обґрунтування скарги зазначає, що оскільки оголошення померлим військовослужбовця є підставою для виключення його зі списків особового складу військової частини та припинення нарахування і виплати членам сім`ї його грошового забезпечення, рішення у даній справі вплине на права та обов`язки військової частини НОМЕР_1 . Але зазначена військова частина до участі у справі залучена не була. Також не були залучені до участі у справі інші члени сім`ї військовослужбовця (спадкоємці), а саме син військовослужбовця - ОСОБА_3 , про залучення якого просив також заявник у письмовій заяві.
Зауважує, що джерелом офіційної інформації про територіальну і часову характеристики воєнних дій є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309. У цьому наказі зазначені території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: - території можливих бойових дій; - території активних бойових дій; - території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; - тимчасово окуповані території України. 20 березня 2025 року вказаний наказ втратив чинність. На даний час Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих затверджено наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року №376. 
Відповідно до зазначеного наказу c.Кліщіївка Бахмутської міської територіальної громади з 24 лютого 2022 року по 23 січня 2023 року, та з 18 вересня 2023 року по теперішній час є територією активних бойових дій.
Вважає, що шести місячний строк, визначений ч.2 ст.46 ЦК України, після якого особа може бути оголошена померлою, не настав.
Вказує, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. 
Зазначає, що матеріалами службового розслідування не підтверджено загибель ОСОБА_2 . Підтверджується факт зникнення військовослужбовця безвісти під час бойових дій. При цьому судом не встановлено відомості щодо можливого перебування в полоні ОСОБА_2 .
Звертає увагу, що у зв`язку з відсутністю безумовних доказів на підтвердження обставин, що надаються заявником, суд не міг оголосити особу померлою.
Таким чином рішення суду першої інстанцій не ґрунтуються на законі, ухвалено на припущеннях, тому підлягає скасуванню.
У зв`язку з чим просить апеляційну скаргу - задовольнити, а рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2025 року у справі №759/14836/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені заяви ОСОБА_1 - відмовити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Кацюба М.В., скориставшись своїм правом, подав відзив на апеляційну скаргу, в якій вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а тому вона не підлягає задоволенню, відповідно підстави для скасування або зміни оскаржуваного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 29 жовтня 2025 відсутні.
Вказує, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для оголошення ОСОБА_2 загиблим ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зауважує, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи, суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частини 2, 3 статті 46 ЦК України). 
Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. 
Звернувшись із заявою про визнання ОСОБА_2 померлим, заявниця зазначала, що рішення суду їй необхідне для отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть з можливістю у подальшому скористатися своїми сімейними, цивільними і соціальними правами, пов`язаними із смертю сина, а саме: отримання статусу членів сім`ї загиблого військовослужбовця та отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців, як це передбачено пп.1 п.2 ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20 грудня 1991 року. 
Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, із урахуванням положень статті 46 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що існують достатні підстави, підтверджені належними доказами, для оголошення військовослужбовця ОСОБА_2 загиблим під час виконання військового обов`язку по захисту держави України від дня вірогідної смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд в оскаржуваному рішенні обґрунтовано послався на результати службового розслідування, викладені у витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 .
Зазначає, що висновки службового розслідування є достатнім доказом обставин, що загрожували смертю ОСОБА_2 .
Звертає увагу, що сел.Кліщіївка це зона, де активна фаза боїв змінювалася періодами відносного контролю, а тому, з урахуванням того, що з моменту зникнення ОСОБА_2 (16 січня 2023 року) минуло вже 3 роки, то будь-які аргументи апелянта про «триваючі дії» нівелюються самим фактом тривалості часу.
Сам факт тривалого (понад 3 роки) зникнення особи, яка є військовослужбовцем, у ході участі в активних бойових діях, за відсутності жодних звісток через канали офіційного обміну та міжнародних гуманітарних організацій - є самостійною підставою для визнання необґрунтованими доводів ІНФОРМАЦІЯ_3 про можливе перебування у полоні, зміні ОСОБА_2 місця постійного проживання чи перебування, тому доводи апеляційної скарги про відсутність безумовних доказів на підтвердження обставин, що надані суду заявником, є безпідставними.
Вважає залучення до участі в справі інших осіб, в тому числі інших членів родини ймовірно загиблого ОСОБА_2 та військової частини НОМЕР_1 , на чому наполягає апелянт, жодним чином не могло та не може вплинути на висновки суду щодо встановлених у справі обставин та правильності застосування конкретної норми права.
Зауважує, що висновки суду першої інстанції повністю узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, сформульованими в інших справах, які є подібними за обставинами та застосуванням норм права. 
Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що є всі фактологічні та правові підстави для оголошення ОСОБА_2 загиблим 16 січня 2023 року, а апелянт не навів адекватних доводів і аргументів та не надав суду належних і допустимих доказів іншого. 
Вважає, що доводи апелянта є необґрунтованими, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2025 року в справі №759/14836/24 повністю відповідає критеріям законності і обґрунтованості. 

Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_4. у судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Кацюба М.В. у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. 
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги і відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що сина заявниці ОСОБА_2 , відповідно до витягу з наказу №171 від 15 вересня 2022 року, було зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та, відповідно до довідки №1965 від 05 червня 2023 року, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією проти України.
У відповідності до витягу з наказу №22 від 27 лютого 2023 року про результати службового розслідування, ОСОБА_2 , гранатометник 2 відділення 1 взводу спеціальної роти, будучи підданий військовій присязі на вірність Українському народу, виконуючи бойове завдання в районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області, 16 січня 2023 року зник безвісті. 

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для оголошення ОСОБА_2 загиблим ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено доказами, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин, а заінтересованою особою не наведено доводів і аргументів та не надано суду належних і допустимих доказів іншого.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно з частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності оспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою (п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України).
Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України).
У відповідності до ч.2, ч.3 ст.46 ЦК України, фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» визначає правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей.
Для цілей цього Закону особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.
Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.
Тлумачення частини першої та другої статті 46 ЦК України свідчить, що цивільним законодавством передбачалося декілька підстав для оголошення фізичної особи померлою: по-перше, тривала безвісна відсутність, тобто якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років; по-друге, особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом шести місяців; по-третє, за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру фізична особа може бути оголошена судом померлою протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; по-четверте, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій.
При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Особливістю категорії справ щодо оголошення особи померлою є те, що суд оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті.
Отже, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102- IX, на всій території нашої держави з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який на теперішній час продовжено.
Разом з тим, відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це.
Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Відповідно до статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
Частиною першою статті 306 ЦПК України встановлено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.
Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.
З огляду на викладене, виходячи зі змісту положень статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду з заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не з заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України).
Подібні висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі №506/358/22 (провадження №61-7094св23), від 13 березня 2024 року у справі №204/724/23 (провадження №61-16728св23) та від 22 травня 2024 року у справі №337/2489/23 (провадження №61-13752св23).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19)).
Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі №177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі №607/159/23.
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі №337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі №753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема, письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.
Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі №607/1612/23 (провадження №61-6323св23).

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

У справі, що переглядається в апеляційному порядку, заявник фактично просить оголосити ОСОБА_2 загиблим ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання військового обов`язку по захисту держави Україна внаслідок бойового зіткнення 16 січня 2023 року з силами противника в районі населеного пункту Кліщіївка Донецької області, з метою отримання пільг, передбачених законом.
Надаючи оцінку зібраним доказам у справі, суд першої інстанції правильно зазначив про те, що заявниця обґрунтовуючи вимоги заяви, посилалась на результати службового розслідування, викладені у витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 , відповідно до яких внаслідок бойового зіткнення 16 січня 2023 року з силами противника в районі населеного пункту Кліщіївка Донецької області, виконуючи бойове завдання, гранатометник 2 спеціального відділення 1 спеціального взводу 1 спеціальної роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 вважається такими, що зник безвісті.

Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.
У ч.1 ст.46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».
У ч.2 ст.46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).
Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (ч.ч.2, 3 ст.46 ЦК України).
Район воєнних (бойових) дій це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії (ст.1 Закону України «Про оборону України»).
Бойові дії це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння).
Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22 зроблено висновок, що шість місяців, які визначені в реченні 2 ч.2 ст.46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.
Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309, (в подальшому - затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376).
У цьому Наказі зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території, у зв`язку з чим суди можуть використовувати дані з відповідного Наказу, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.

Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні 2 ч.2 ст.46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій правовій визначеності (п.п.81, 85).

Під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням 2 ч.2 ст.46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.
Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що у ч.2 ст.46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України.
Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений ч.2 ст.46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою (п.п. 94, 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22).

Як вбачається з матеріалів справи, солдат ОСОБА_2 вважається такими, що зник безвісті 16 січня 2023 року при виконанні бойового завдання поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 м. Бахмут Бахмутської міської територіальної громади з 12 грудня 2023 року знаходиться в окупації і там припинені бойові дії.
20 березня 2025 року вказаний наказ втратив чинність. На даний час Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією затверджено наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року №376. Відповідно до зазначеного наказу c.Кліщіївка Бахмутської міської територіальної громади (UA14020010120064151) з 24 лютого 2022 року по 23 січня 2023 року, та з 18 вересня 2023 року по теперішній час є територією активних бойових дій. 

За таких обставин, відлік шестимісячного строку для оголошення ОСОБА_2 померлим розпочався з 12 грудня 2023 року, а з відповідною заявою ОСОБА_1 звернулася до суду у липні 2024 року, а отже може бути задоволена з вищенаведених підстав.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви про оголошення особи померлою, оскільки заяву подано до суду без порушення ч.2 ст.46 ЦК України.
Доводи апеляції не знайшли своє підтвердження та спростовуються доказами, які були належним чином оцінені судом першої інстанції, з якими погоджується колегія суддів. 

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2025 року немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення. 
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2025 року у цивільній справі №759/14836/24 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 04.03.2026 року

Головуючий суддя       О.В.Агєєв