ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2026 року м. Дніпро Справа № 904/1833/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя: Чус О.В. (доповідач), 
судді: Дармін М.О., Стефанів Т.В.
секретар судового засідання Солодова І.М.
за участю:
від позивача: Беззубець О.Л. (поза межами суду) – адвокат;
від відповідача: не з`явився; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Юні Стоун Плент” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025 (повне рішення складено 25.09.2025; суддя Назаренко Н.Г.) у справі № 904/1833/25 
за позовом Приватного підприємства “Лідер”, м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Юні Стоун Плент”, м. Дніпро
про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 Приватне підприємство "Лідер" звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юні Стоун Плент" про стягнення заборгованості в розмірі 575 590,44 грн., яка складається з:
- основного боргу в розмірі 439 599,36 грн.,
- інфляційних втрат у розмірі 29 924,85 грн.,
- пені в розмірі 56 139,93 грн.,
- 3% річних у розмірі 5 966,36 грн.,
- штрафу в розмірі 53 761,50 грн.
Ухвалою суду від 21.04.2025 позовну заяву залишено без руху.
23.04.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій він уточнив суми позовних вимог, а саме:
- основний борг у розмірі 439 599,36 грн.,
- інфляційні втрати в розмірі 29 924,85 грн.,
- пеня в розмірі 56 139,93 грн.,
- 3% річних у розмірі 5 966,36 грн.,
- штраф у розмірі 43 761,50 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором оренди № 25/04/1 від 25.04.2024 в частині своєчасної і повної оплати вартості наданих послуг.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025 у справі №904/1833/25 позов Приватного підприємства "ЛІДЕР" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юні Стоун Плент" про стягнення заборгованості - задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юні Стоун Плент" (49051, місто Дніпро, вулиця Журналістів, будинок 9д, код ЄДРПОУ 45234489) на користь Приватного підприємства "ЛІДЕР" (01133, місто Київ, б. Лесі Українки, будинок 34, офіс 310, код ЄДРПОУ 31563452) основний борг у розмірі 403 076,64 грн., штраф у розмірі 40307,66 грн., 3% річних у розмірі 5 375,75 грн., пеню в розмірі 50 653,09 грн., інфляційні втрати в розмірі 26751,28 грн., судовий збір у розмірі 6 313,98 грн., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.
В решті позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, через систему «Електронний суд», керівник Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 23.09.2025; ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Вирішити питання розподілу судових витрат.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІ СТОУН ПЛЕНТ» не погоджується з ухваленим судом рішенням, вважає його необґрунтованим, так як судом першої інстанції не було повно та всебічно з`ясовано обставини, на які посилався відповідач, а також судом не було надано оцінки аргументам відповідача та порушено норми матеріального й процесуального права.
Як стверджує скаржник, позивач необґрунтовано та безпідставно зазначав в позовній заяві, що між позивачем та відповідачем була домовленість не виставляти рахунки за умовами пп.3.5.1. Такі твердження позивача не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи, а також не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, однак суд першої інстанції на означене уваги не звернув.
Скаржником зазначено, що жодних домовленостей щодо не виставлення рахунків на оплату послуг за договором, сторони договору оренди не досягали, а тому відсутність рахунків Орендодавця на оплату послуг за договором оренди підтверджує, що позовні вимоги в частині стягнення боргу є передчасними, а строк виконання зобов`язань з оплати за договором оренди не настав. 
Також, зважаючи на те, що відповідач не порушив умови з оплати за договором оренди, позивач безпідставно нарахував штрафні санкції, три відсотки річних та інфляційні втрати. 
Крім того, з наданих позивачем до позову виписки з банківського рахунку не можливо підтвердити, на підставі саме якого акту наданих послуг здійснювалася оплата відповідачем орендної плати.
Скаржник посилаєте на те, що позивачем було безпідставно визначено строк настання зобов`язань з оплати за надані послуги з дня підписання сторонами актів наданих послуг, а відтак і зроблений розрахунок штрафних санкцій, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, з дня, наступного після підписання актів.
Як наголошено скаржником, саме договором визначений строк для настання зобов`язань з оплати – це дві події: встановлений графік оплати послуг та рахунок на оплату, наданий Орендодавцем на підставі розрахунку обсягу наданих послуг.
Крім того, скаржник посилається на те, що все майно та активи відповідача перебувають в управлінні Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів та стягнення коштів з відповідача призведе до стягнення на майно, передане в управління, що відповідно до ст. 1040 ЦК України не допускається, суд також припустився порушень процесуального права, розглянувши дану справу без залучення до неї установника управління: Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

18.11.2025 через систему «Електронний суд» позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІ СТОУН ПЛЕНТ» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025 у справі №904/1833/25.
Відзив обґрунтований наступним. 
За змістом апеляційної скарги Відповідач стверджує, що відсутність рахунків Орендодавця на оплату послуг за договором оренди підтверджує, що позовні вимоги в частині стягнення боргу є передчасними, а строк виконання зобов`язань з оплати за договором оренди не настав. Заперечує домовленість не виставляти рахунки за умовами пп. 3.5.1. При цьому слід зазначити, що за Актами надання послуг № 446 від 31.05.2024, № 482 від 30.06.2024, № 526 від 31.07.2024, № 560 від 31.08.2024, № 603 від 30.09.2024 Відповідач оплатив надані послуги у розмірі 1 872 828,00 грн., але при цьому не надав жодного рахунку-фактури та/або розрахунки обсягу наданих послуг (загальну суму щомісячної орендної плати відкориговану залежно від часу, за який орендна плата не нараховується) за період, в який здійснював оплати на підтвердження своєї позиції, відсутність яких ним зазначається як підстава для стверджень про те, що позовні вимоги ПП "ЛІДЕР" є передчасними, а строк виконання зобов`язань з оплати за договором оренди не настав. Одночасно з ствердженнями про відсутність погодження про ненадання рахунків Відповідач у апеляційній скарзі зазначає, що Позивач не надавав рахунки та розрахунки обсягу наданих послуг, а також загальну суму щомісячної орендної плати відкориговану залежно від часу, за який орендна плата не нараховується, проте ігнорує факт ознайомлення та підписання актів наданих послуг, що є первинними документами, які містять усю інформацію, яка надається у рахунках та розрахунках обсягу наданих послуг.
Крім того, за твердженням позивача, враховуючи, що акти складені останнім днем місяця в якому надавалися послуги, підписані Відповідачем без зауважень, зобов`язання з оплати наступають з дня підписання такого Акту, а прострочення такого зобов`язання з наступного дня після підписання Акту, тобто з першого дня наступного місяця: Акт надання послуг № 603 від 30.09.2024 (частково оплачений, залишок боргу - 100 331,52 грн.) прострочення з 01.10.2024, Акт № 664 від 31.10.2024 (225 245,04 грн.) прострочення з 01.11.2024, Акт № 736 від 30.11.2024 (114 022,80 грн.) прострочення з 01.12.2024.
Позивач наголошує, що ТОВ «ЮСП» не виконало свої зобов`язання з оплати наданих послуг, чим порушило вимоги Договору, а також вимоги ст. ст. 526, 759, 762 Цивільного кодексу України. Обов`язок відповідача по сплаті за надані позивачем послуги виникає не в силу виставлення рахунку, а в силу факту надання позивачем послуг, які прийняті відповідачем за актами без будь-яких зауважень.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2025 матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» у судовій справі № 904/1833/25 передано на розгляд колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2025 витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали господарської справи №904/1833/25. Вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025, відкладено до надходження матеріалів справи № 904/1833/25 до Центрального апеляційного господарського суду.
22.10.2025 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.10.2025 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025 у справі № 904/1833/25- залишено без руху. Рекомендовано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору, на належні реквізити - надавши строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.
31.10.2025 від скаржника до ЦАГС надійшла заява про усунення недоліків, якою долучено до матеріалів апеляційної скарги докази сплати судового збору у розмірі 10358.00 грн, відповідно до квитанції від 30.10.2025.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025 у справі № 904/1833/25. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 04.03.2026 о 10 год. 40 хв.
Відповідно до розпорядження керівника апарату суду №172/26 від 03.03.2026, у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Кощеєва І.М., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2026 визначено колегію суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Дармін М.О., Стефанів Т.В.
У судове засідання 04.03.2026 з`явився представник позивача. Відповідач явку повноважного представника не забезпечив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (т. 1, а.с. 216).
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 ГПК України).
04.03.2026 у судовому засіданні колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови по справі. 

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, між Приватним підприємством “ЛІДЕР” (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юні Стоун Плент" (орендар) укладено Договір оренди № 25/04/1 від 25.04.2024 (далі договір), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове оплатне користування рухомий склад: залізничні на піввагони (надалі РС або вагон/вагони), орендодавець гарантує, що не існує ніяких обмежень для передачі РС в оренду.
Згідно пункту 1.2 договору номери залізничних вагонів, їх кількість, дата їх передачі, які розуміються під терміном “рухомий склад”, вказуються в Актах приймання-передачі РС. 
Пунктом 3.1 договору передбачено, що орендна плата нараховується за кожну добу суборенди рухомого складу. Сума договору в цілому складається з орендної плати за всі одиниці рухомого складу, які були передані в оренду відповідно до договору.
Протягом 3-х робочих днів з початку місяця, що слідує за звітним місяцем, орендодавець надає орендарю Акт приймання-передачі наданих послуг, рахунок, розрахунок обсягу наданих послуг. З метою оперативної перевірки і узгодження обсягів наданих послуг, копії всіх перерахованих документів можуть бути направлені орендодавцем орендарю за допомогою засобів електронного зв`язку за адресами, вказаними в реквізитах цього договору. (п.3.2. договору).
Згідно пункту 3.3 договору, розмір орендної плати узгоджується сторонами у розмірі 860,04 грн з ПДВ за один переданий залізничний вагон в оренду на добу. Вартість оренди однієї одиниці РС може зазначатися в додаткових угодах та/або актах прийому-передачі.
Сторонами було укладено додаткову угоду від 10.08.2024 до договору оренди № 25/04/1 від 25.04.2024, в якій сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 3.3 договору та викласти його у такій редакції:
“3.3 Розмір орендної плати узгоджується сторонами у розмірі 650,04 грн з ПДВ за один переданий залізничний вагон в оренду на добу. Вартість оренди однієї одиниці РС може зазначатися в додаткових угодах та/або актах прийому-передачі.”.
Сторонами було укладено додаткову угоду від 30.08.2024 до договору оренди № 25/04/1 від 25.04.2024, в якій сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 3.3 договору та викласти його у такій редакції:
“ 3.3 Розмір орендної плати узгоджується сторонами у розмірі 550,08 грн з ПДВ за один переданий залізничний вагон в оренду на добу. Вартість оренди однієї одиниці РС може зазначатися в додаткових угодах та/або актах прийому-передачі.”.
Сторонами було укладено додаткову угоду від 17.09.2024 до договору оренди № 25/04/1 від 25.04.2024, в якій сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 3.3 договору та викласти його у такій редакції:
“ 3.3 Розмір орендної плати узгоджується сторонами у розмірі 400,08 грн з ПДВ за один переданий залізничний вагон в оренду на добу. Вартість оренди однієї одиниці РС може зазначатися в додаткових угодах та/або актах прийому-передачі.”.
Відповідно до пункту 3.5.1 договору орендар здійснює оплату вартості послуг орендодавця за поточний календарний місяць на підставі рахунку орендодавця в такі терміни: за першу декаду - з 5 по 10 число поточного календарного місяця; за другу декаду - з 15 по 20 число поточного календарного місяця; за третю декаду - з 25 по 30 число поточного календарного місяця. 
Початок фінансових зобов`язань орендаря по сплаті орендних платежів виникає з дня підписання актів прийому-передачі, та закінчується днем прибуття рухомого складу на станцію приписки або іншу залізничну станцію на території України, вказану орендодавцем, згідно з штемпелем на залізничній накладній/датою підписання зворотнього акту прийому-передачі рухомого складу з оренди (п. 3.8. договору).
Згідно п. 8.1. в редакції додаткової угоди від 30.12.2024 до договору оренди №25/04/1 від 25.04.2024 цей договір набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2025 включно, а в частині розрахунків – до повного їх виконання. Якщо за місяць до закінчення строку дії цього договору жодна з сторін у письмовому вигляді не заявить про його припинення, договір щоразу вважається продовженим на кожен наступний календарний рік.
Так, позивач передав відповідачу у відповідності до умов Договору в оплатне користування рухомий склад (залізничні вагони), що підтверджується актами приймання-передачі рухомого складу від 05.05.2024, від 09.05.2024, від 13.05.2024, від 15.05.2024, від 18.05.2024, від 26.05.2024, від 07.06.2024, від 12.06.2024, від 19.07.2024, від 08.09.2024, від 14.09.2024, від 21.09.2024, від 27.09.2024, від 10.10.2024, від 13.10.2024, від 18.10.2024, від 24.10.2024, від 27.10.2024, від 01.11.2024, від 12.11.2024, від 15.11.2024, від 17.11.2024 (а.с.21-32).
Позивачем надані відповідачу послуги у вигляді оренди вантажних залізничних вагонів-напіввагонів за період з травня 2024 по листопад 2024, що підтверджується підписаними обома сторонами актами надання послуг № 446 від 31.05.2024 на суму 277 792,92 грн., № 482 від 30.06.2024 на суму 408 519,00 грн., № 526 від 31.07.2024 на суму 497 963,16 грн., № 560 від 31.08.2024 на суму 462 866,04 грн., № 603 від 30.09.2024 на суму 289 496,40 грн., № 664 від 31.10.2024 на суму 225 245,04 грн., №736 від 30.11.2024 на суму 114 022,80 грн.
Вказані акти підписані сторонами та скріплені печатками сторін без зауважень.
Позивач вказує, що вартість наданих послуг складає в загальному розмірі 2 312 427,36 грн. В свою чергу відповідачем було частково оплачено надані послуги у розмірі 1 872 828,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку (а.с. 40-45). 
28 березня 2025 року цінним листом з описом вкладення Позивач надіслав Відповідачу претензію вих. № 28/03/01 щодо Договору оренди № 25/04/1 від 25.04.2024 на суму 439 599,36 грн. Відповідач відповіді на претензію не надав. 
Вказане стало причиною звернення позивача до суду.

Переглядаючи судове рішення колегія суддів зазначає наступне.
Предметом спору в цій справі є встановлення факту наявності заборгованості за надані послуги за договором оренди № 25/04/1 від 25.04.2024, правомірність нарахування штрафних санкцій. 
Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України і ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).
Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами укладено договір оренди рухомого складу.
На виконання умов договору, позивачем складені та надані відповідачу на погодження акти наданих послуг: № 446 від 31.05.2024, № 482 від 30.06.2024, № 526 від 31.07.2024, №560 від 31.08.2024, № 603 від 30.09.2024, № 664 від 31.10.2024, №736 від 30.11.2024. Вказані акти підписані сторонами та скріплені печатками сторін без зауважень.
Враховуючи те, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати орендних платежів, згідно умов п. 3.5.1 договору, підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення орендної плати в розмірі 403 076,64 грн, з урахуванням часткової оплати відповідачем вартості послуг в розмірі 1 872 828,00 грн. та вірного перерахунку здійсненого господарським судом.
Доводи відповідача про те, що не надання рахунку є відкладальною умовою по сплаті за надані позивачем послуги, колегією суддів відхиляються, оскільки за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє Відповідача від обов`язку сплати платежів. 
Даної правової позиції дотримується Верховний Суд в постановах від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18.
Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача - інфляційні втрати в розмірі 29 924,85 грн., пеню в розмірі 56 139,93 грн., 3% річних у розмірі 5 966,36 грн., штраф у розмірі 43 959,94 грн. 
Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено ст. 611 Цивільного кодексу України, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до п. 6.2. Договору за несвоєчасне перерахування коштів (повністю або частково), орендар сплачує орендодавцю пеню за кожний день прострочки, шляхом перерахування коштів в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу. Нарахування пені здійснюється за весь період затримки платежів і до дня остаточного розрахунку. У разі несвоєчасного перерахування коштів (повністю або частково) понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів, суборендар додатково зобов`язаний сплатити Орендодавцю штраф в розмірі десяти відсотків від суми заборгованості, що виникла до пред`явлення орендарю письмової претензії. 
Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, пені, 3% річних та штрафу, та здійснивши вірний перерахунок, враховуючи часткове задоволення позову в частині основного боргу, дійшов висновку з яким погоджується суд апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача основного боргу в розмірі 403 076,64 грн., інфляційних втрат у розмірі 26751,28 грн., 3% річних у розмірі 5375,75 грн., пені в розмірі 50653,09 грн., штрафу в розмірі 40 307,66 грн.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах позивачем доведено наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Отже, наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги відповідача.

Щодо тверджень скаржника про те, що «…судом першої інстанції не було враховано, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05.03.2025 у справі №757/8748/25-к всі активи відповідача були передані в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (код ЄДРПОУ 41037901) речові докази у кримінальному провадженні №42022000000000455. Зокрема, що задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача грошових коштів напряму впливає на права та інтереси Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (код ЄДРПОУ 41037901) щодо предмета спору, зважаючи на те, що задоволення грошових вимог позивача буде здійснюватися за рахунок майна, яке передане в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (код ЄДРПОУ 41037901)…», а також про те, що «… зважаючи на те, що все майно та активи відповідача перебувають в управлінні Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (код ЄДРПОУ 41037901) та стягнення коштів з відповідача призведе до стягнення на майно, передане в управління, що відповідно до ст. 1040 ЦК України не допускається, суд також припустився порушень процесуального права, розглянувши дану справу без залучення до неї установника управління: Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (код ЄДРПОУ 41037901)…», суд апеляційної інстанції вказує таке.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду від 11.08.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Юні Стоун Плент" про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача – Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів залишено без розгляду. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 02.09.2025.
Вказана ухвала господарського суду обґрунтована наступним.
Відповідно до статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.
Частиною 3 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду, задовольнив клопотання позивача та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами справи.
Таким чином, строк для вступу у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача або відповідача, у тому числі, на підставі заяв учасників справи, закінчився 26.06.2025.
Клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача сформоване у системі «Електронний суд» та направлене до суду 14.07.2025 о 16:21.
Згідно зі статтею 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи викладене, господарським судом залишено без розгляду клопотання відповідача від 14.07.2025 про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
У главі 70 Цивільного кодексу України (статті 1029-1045 Цивільного кодексу України) передбачено особливості укладення, виконання та припинення договорів управління майном як різновиду цивільно-правових договорів, що визначають взаємні права та обов`язки установника управління як власника майна, що є предметом управління, та управителя майна, який в силу взятих на себе договірних зобов`язань за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).
Слід зазначити, що окрім механізму управління майном, передбаченого главою 70 Цивільного кодексу України, існує також інститут управління активами, що регулюється нормами Кримінального процесуального кодексу України та Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів".
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», агентство є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, та/або з управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави або які конфісковано у кримінальному провадженні чи стягнено за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими.
Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», управління активами - діяльність із володіння, користування та розпорядження активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави і вирішено питання про їх передачу Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, тобто забезпечення збереження активів, збереження (за можливості - збільшення) їх економічної вартості, передача їх в управління або реалізація активів у випадках та порядку, передбачених цим Законом, а також реалізація активів, конфіскованих у кримінальному провадженні чи стягнених за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими.
Водночас, управління активами не є тотожним або рівнозначним за правовим змістом праву власності, передбаченому статтями 316 та 317 Цивільного кодексу України.
Подібні висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.05.2025 у справі № 903/421/24.
Наявність однакових правомочностей не дозволяє ототожнювати зазначені правові інститути, оскільки право власності - це інститут приватного права, у межах якого особа має повне, самостійне і незалежне право розпоряджатися майном у власних інтересах, а право довірчої власності (управління майном) - також належить до приватноправової сфери, але передбачає фідуціарний характер відносин: управитель володіє, користується і розпоряджається майном не для себе, а в інтересах іншої особи, тобто установника управління. Натомість управління активами відповідно до Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» є правовим механізмом, що застосовується у кримінальному провадженні та у позовному провадженні у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави із встановленням заборони користуватися такими активами.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 16.05.2025 у справі № 903/421/24 виснувала, що управління арештованим майном АРМА має характер строкового повноваження спеціального призначення, яке виникає на підставі судового рішення або згоди власника. Воно має ознаки тимчасовості (діє до моменту скасування арешту або завершення провадження) та цільового характеру (служить для збереження майна). При цьому управитель відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» не має права відчужувати активи, прийняті ним в управління.
Власник активу зберігає право власності навіть у випадку передачі майна в управління АРМА. Управління не змінює титулу власності - воно лише обмежує реалізацію окремих правомочностей, як-от користування чи розпорядження, і лише на час дії арешту. Це узгоджується зі статтею 41 Конституції України та статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини, які гарантують непорушність права власності та передбачають, що позбавлення цього права можливе лише за законом, в інтересах суспільства та з дотриманням принципу пропорційності.
Чітке розмежування між правом власності та управлінням майном у межах Кримінального процесуального кодексу України та Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» є необхідною умовою дотримання конституційного принципу недоторканності власності та забезпечення балансу між публічним інтересом і захистом прав особи. Це також узгоджується з положеннями ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини щодо втручання у мирне володіння майном.
Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що управління активами, переданими відповідно до статті 100 Кримінального процесуального кодексу України та положень Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», не є тотожним або рівнозначним за правовим змістом праву власності, передбаченому ст. ст. 316 та 317 Цивільного кодексу України.
При цьому, колегія суддів зауважує, що наявність судового спору у даній справі та його вирішення, жодним чином не обмежує і не спростовує як чинність обмежень, встановлених ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року у справі № 757/8748/25-к, так і повноважень Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, обумовлених Законом України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів». Вирішення спору у справі № 904/1833/25 стосується виключно правовідносин між позивачем та відповідачем щодо порушенням відповідачем зобов`язань за договором оренди в частині своєчасної і повної оплати вартості наданих послуг, і ухвалення рішення у даній справі встановлює виключно правову визначеність у даних правовідносинах, судовим актом здійснюється вирішення спору щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором оренди. Можливість виконання вказаного рішення не входить до предмету доказування у даній справі.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що спірні правовідносини у даній справі виникли виключно між Приватного підприємства "ЛІДЕР" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юні Стоун Плент", у зв`язку з порушенням останнім зобов`язань з оплати наданих послуг.
Крім того, на необхідності відмежування правового статусу Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів та/або обраного ним професійного управителя від правового статусу фактичного власника активу в контексті переходу зобов`язань за попередніми правовідносинами власника з третіми особами наголошено у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18.
У відповідній справі суд касаційної інстанції дійшов висновку, що, враховуючи специфічний правовий статус речового доказу у кримінальному провадженні, а також суть накладеного арешту та головне призначення АРМА, останнє не є правонаступником жодних прав чи обов`язків власника активів за будь-якими правочинами та перед будь-якими третіми особами. Зокрема, було зауважено, що чинним законодавством не передбачено процедури, механізму чи якоїсь іншої можливості, за яких АРМА може стати кредитором чи боржником у зобов`язаннях власника активів за будь-якими правочинами та перед будь-якими третіми особами.
У контексті аргументів скаржника судова колегія зазначає, що, з мотивів, наведених вище, незалучення судом першої інстанції до участі у цій справі Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів не є порушенням норм процесуального права в розумінні ст. 277 ГПК України.
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги про те, що ухвалене судом рішення є необґрунтованим, так як судом першої інстанції не було повно і всебічно з`ясовані обставини, на які посилався Відповідач, судом не було надано оцінки аргументам Відповідача та порушено норми процесуального права, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, надав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Юні Стоун Плент” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025 у справі № 904/1833/25 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025 у справі № 904/1833/25 – залишенню без змін.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянта.
З підстав наведеного та керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Юні Стоун Плент” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025 у справі № 904/1833/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025 у справі № 904/1833/25 – залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 11.03.2026

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя Т.В. Стефанів

Суддя М.О. Дармін