ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/2651/22
Провадження № 22-ц/820/94/26
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Талалай О.І. ,
секретар судового засідання Кошельник В.М.
з участю: позивача, її представника, представника ОСОБА_1 
розглянув у відкритому судового засіданні цивільну справу № 686/2651/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Мазурок О.В. від 27 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про визнання недійсним наказу, скасування рішень про реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування земельних ділянок. 
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в :
У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому після уточнення заявлених позовних вимог просила:
– визнати недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 06 червня 2014 року № 22-1136/14-14-СГ про затвердження документації із землеустрою та передачу ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку, площею 1,0000 га, кадастровий № 6825088400:05:005:0430, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 44557968 від 12 грудня 2018 року, запис № 29396123 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1330 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_1 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 44552223 від 12 грудня 2018 року, запис № 29390854 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1331 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_1 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 44798987 від 22 грудня 2018 року, запис № 29623001 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1332 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_4 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 44551375 від 12 грудня 2018 року, запис № 29390032 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1333 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_1 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 44551957 від 12 грудня 2018 року, запис № 29390543 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1334 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_1 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 44551351 від 12 грудня 2018 року, запис № 29390021 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1335 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_1 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 44551793 від 12 грудня 2018 року, запис № 29390413 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим № 682588400:05:005:1336 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_1 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 44554885 від 12 грудня 2018 року, запис № 29393322 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1338 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_1 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 44564586 від 12 грудня 2018 року, запис № 29402305 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1339 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_1 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 44552664 від 12 грудня 2018 року, запис № 29391243 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1340 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_1 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 44552839 від 12 грудня 2018 року, запис № 29391374 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1341 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_1 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 45149711 від 22 січня 2019 року, запис № 29944912 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1361 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_1 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 45323591 від 01 лютого 2019 року, запис № 30105168 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1363 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_1 на її користь.
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася, що з 20 жовтня 1968 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.
Рішенням Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 04 лютого 2002 року № 6 «Про затвердження технічної документації по передачі земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) з виготовленням державних актів на право приватної власності на землю» було вирішено передати у приватну власність земельну частку (пай) ОСОБА_2 , площею 4,14 га, номер земельної частки (паю) 14, а також відвести в натурі (на місцевості) земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) і виготовити та видати державні акти на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва взамін раніше виданих сертифікатів.
На підставі вказаного рішення сільської ради Тестіну А.В. 03 квітня 2002 року видано Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 761703 на дві земельних ділянки, розміщених на території Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, площами 2,76 га і 1,38 га, разом – 4,14 га.
Позивачка вказувала, що вона як єдиний спадкоємець за законом, прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. Разом з тим, згідно з відповіді приватного нотаріуса Хмельницької районної державної нотаріальної контори Хмельницької області Красовської Н. після смерті її чоловіка була заведена спадкова справа № 629-2006, свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, розташовану за адресою: Копистинська сільська рада, Хмельницький район, Хмельницька область, немає можливості видати, оскільки відсутній витяг з Державного земельного кадастру на земельні ділянки згідно з Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 761703 від 03 квітня 2002 року.
З метою присвоєння земельним ділянкам, вказаних у Державному акті на право приватної власності на землю серії Р1 № 761703 від 03 квітня 2002 року, кадастрових номерів вона 08 серпня 2014 року звернулася до Управління Держземагенства у Хмельницькому районі Хмельницької області із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру.
Рішенням державного кадастрового реєстратора ГУ Держземагентства у Хмельницькому районі Хмельницької області від 08 серпня 2014 року № РВ-6800071492014 їй було відмовлено у внесенні відомостей щодо земельних ділянок згідно з Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 761703 від 03 квітня 2002 року до Державного земельного кадастру з таких підстав: невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме перетину із ділянкою № 6825088400:05:005:0185, площа співпадає на 0,9493%; із ділянкою № 6825088400:05:005:0275, площа співпадає на 0,8053%; із ділянкою № 6825088400:05:005:0276, площа співпадає на 0,3246%; із ділянкою № 6825088400:05:005:0430, площа співпадає на 72,3673%; розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора.
Крім того, позивачка зазначала, що власники земельних ділянок з кадастровими № №: 6825088400:05:005:0185, 6825088400:05:005:0275, 6825088400:05:005:0276, що накладалися на земельну ділянку ОСОБА_2 , врегулювали спір із нею в позасудовому порядку. Разом з тим, земельна ділянка, площею 1,00 га з кадастровим № 6825088400:05:005:0430 наказом ГУ Держземагентства у Хмельницькій області від 06 червня 2014 року № 22-1136/14-14-СГ була передана у приватну власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області. У подальшому вказану земельну ділянку було неодноразово відчужено. Оскільки земельна ділянка з кадастровим № 6825088400:05:005:0430 повністю накладається на земельну ділянку, яка належала ОСОБА_2 , її набувачі кілька разів здійснили поділ та об`єднання цієї земельної ділянки.
Так, 01 липня 2014 року право власності на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:0430 зареєстровано за ОСОБА_5 12 січня 2018 року, ОСОБА_5 здійснив поділ цієї земельної ділянки, внаслідок чого сформовано дві земельні ділянки: № 6825088400:05:005:1250, площею 0,90 га, та № 6825088400:05:005:1251, площею 0,10 га.
16 травня 2018 року земельну ділянку № 6825088400:05:005:1250, площею 0,90 га, ОСОБА_5 відчужив ОСОБА_1 , яка 07 грудня 2018 року здійснила її поділ, внаслідок чого сформовано 10 земельних ділянок, площею по 0,08 га кожна, з кадастровими № №: 6825088400:05:005:1330, 6825088400:05:005:1331, 6825088400:05:005:1332, 6825088400:05:005:1333, 6825088400:05:005:1334, 6825088400:05:005:1335, 6825088400:05:005:1336, 6825088400:05:005:1339, 6825088400:05:005:1340, 6825088400:05:005:1341, а також земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1337, площею 0,06 га, та ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1338, площею 0,04 га. Право власності на ці земельні ділянки зареєстровано за ОСОБА_1 
22 грудня 2018 року право власності на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1332 було зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 грудня 2018 року.
Земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1251, площею 0,10 га, ОСОБА_5 24 січня 2018 року відчужив ОСОБА_6 , який 10 січня 2019 року відчужив її ОСОБА_1 .
16 січня 2019 року ОСОБА_1 здійснила поділ вказаної земельної ділянки, внаслідок чого сформувалися ділянки з кадастровим № 6825088400:05:005:1361, площею 0,08 га, та кадастровим № 6825088400:05:005:1362, площею 0,02 га.
28 січня 2019 року ОСОБА_1 об`єднала земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1362, площею 0,02 га, із ділянкою з кадастровим № 6825088400:05:005:1337, площею 0,06 га, внаслідок чого сформувалася земельна ділянка з кадастровим № 6825088400:05:005:1363, площею 0,08 га. 29 січня 2019 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на цю земельну ділянку.
Позивачка зазначала, що 10 вересня 2015 року вона отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа № 629-2006) після смерті свого чоловіка – ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 2,7608 га, що розташована на території Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала її померлому чоловіку на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 761703 від 03 квітня 2002 року. Право власності на вказану земельну ділянку було зареєстровано за нею 10 вересня 2015 року, номер запису про право власності: 11119029. Проте, свідоцтво про право власності на іншу земельну ділянку, площею 1,38 га, що належала її померлому чоловіку відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 761703 від 03 квітня 2002 року, вона не може отримати у зв`язку з неможливістю реєстрації в Державному земельному кадастрі цієї ділянки через накладення земельних ділянок відповідачів. Тобто вона позбавлена можливості оформити своє право на спадщину, а успадкованою нею земельною ділянкою користуються ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Позивачка вказувала, що Хмельницьким слідчим відділом Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019240250000077 від 15 лютого 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 358, частиною першою статті 366, частиною першою статті 190 КК України щодо посадових осіб Держземагенства в Хмельницькій області, фізичних осіб за підозрою у скоєнні злочинів, зокрема, щодо підроблення службової документації та надання дозволів на виготовлення технічної документації для отримання кадастрових номерів стороннім особам без її відома на земельній ділянці, що належала її померлому чоловікові – ОСОБА_2 ; щодо підробки підпису від імені ОСОБА_2 , який помер у 2006 році, на документах технічної документації, складеної у 2013 році та яка в подальшому була використана ОСОБА_7 для реєстрації права власності на земельні ділянки за кадастровими №№ 6825088400:05:005:0275, 6825088400:05:005:0276; щодо шахрайського придбання прав на земельну ділянку, площею 1,38 га, що належала ОСОБА_2 .
Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 15 квітня 2021 року № 2372/2373/20-26-1059-1078/21-26, проведеної в межах кримінального провадження № 12019240250000077 від 15 лютого 2019 року, межі земельних ділянок з кадастровими №№: 6825088400:05:005:1332, 6825088400:05:005:1340, 6825088400:05:005:1334, 6825088400:05:005:1333, 6825088400:05:005:1363, 6825088400:05:005:1361, 6825088400:05:005:1335, 6825088400:05:005:1339, 6825088400:05:005:1341, 6825088400:05:005:1336, 6825088400:05:005:1331, 6825088400:05:005:1330, 6825088400:05:005:1338, накладаються (нашаровуються) з межами земельної ділянки, на яку видано Державний акт на ім`я ОСОБА_2 , серія Р1 № 761703, зареєстрована 03 квітня 2002 року за № 119 з відповідними площами накладень.
Отже, оскільки отримана нею у порядку спадкування земельна ділянка вибула з її володіння не з її волі, а на підставі незаконного рішення державного органу, якому держава делегувала повноваження щодо розпорядження землями державної власності, то відновлення її прав на земельну ділянку слід здійснювати шляхом витребування спірних земельних ділянок від недобросовісних набувачів, якими є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на підставі пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були передані у власність земельні ділянки, по яким у подальшому неодноразово здійснювався їх поділ та відчуження, і на підставі технічної документації із землеустрою були зареєстровані нові земельні ділянки з відповідними кадастровими номерами з меншою площею, то без скасування рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на спірні земельні ділянки, неможливо буде виконати рішення про витребування на її користь цих ділянок. Тобто нескасування рішення про реєстрацію права власності щодо спірних земельних ділянок не призведе до реального виконання рішення суду та поновлення її прав.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Апелянтка зазначає, що суд першої інстанції неповно встановив усі обставини справи та дійшов помилкового висновку, що вона не набула право власності на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті чоловіка. Не враховано, що її чоловік ОСОБА_2 на час смерті володів на праві приватної власності земельними ділянками згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 03.04.2002 року та це право власності перейшло до неї в порядку спадкування. ОСОБА_2 правомірно одержав право власності на земельні ділянки площею 4,14 га в порядку реалізації права на земельну частку (пай). На земельну ділянку площею 2,76 га, після виготовлення технічної документації 2,7608 га вона оформила Свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.09.2015 року. Земельну ділянку площею 1,38 га внаслідок протиправних дій органів державної влади та місцевого самоврядування ОСОБА_2 не змогла оформити, за рахунок вказаної земельної ділянки сформовано інші ділянки та передано їх у власність осіб, які не мали права на їх одержання.
Апелянтка посилалася, що суд не дав належної оцінки висновкам землевпорядних експертиз, а також висновку земельно-технічної експертизи, проведеної в кримінальному провадженні, якою цілком підтверджено, що спірні земельні ділянки відповідачів повністю накладаються на земельну ділянку, яка належала її покійному чоловіку ОСОБА_2 згідно з Державним актом на право приватної власності на землю від 03.04.2002 року.
Також не враховано, що згідно інформаційної довідки з викопіювання з Публічної кадастрової карти від 22.06.2020 року № 14/1 Хмельницької філії ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» за наявним каталогом координат поворотних точок з проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Стуфчинецької сільської ради земельна ділянка, площею 1,38 га на яку видано державний акт на ім`я ОСОБА_2 , встановлено накладення спірних земельних ділянок, що належать відповідачам.
Суд безпідставно не застосував принцип непорушності права власності, заборони протиправного позбавлення власника права власності. Спірні ділянки не могли бути виділені іншим особам без попереднього припинення права власності ОСОБА_2 на його ділянку.
Позивачка як спадкоємець ОСОБА_2 , що належно прийняла спадщину, набула право власності на вказану земельну ділянку і має право витребувати її в добросовісного набувача у всіх випадках.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 03 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2024 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 земельні ділянки з кадастровими № №: 6825088400:05:005:1330; 6825088400:05:005:1331; 6825088400:05:005:1333; 6825088400:05:005:1334; 6825088400:05:005:1335; 6825088400:05:005:1336; 6825088400:05:005:1339; 6825088400:05:005:1340; 6825088400:05:005:1341; 6825088400:05:005:1361; 6825088400:05:005:1363, площею по 0,08 га кожна, а також земельну ділянку з кадастровим номером 6825088400:05:005:1338, площею 0,04 га. Витребувано у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1332, площею 0,08 га. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 квітня 2025 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу, скасування рішень про реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння скасовано, справу і цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Скасовуючи рішення в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 ,, Верховний Суд встановив вказав, що успадкована позивачкою земельна ділянка, площею 1,38 га, вибула з її володіння не з її волі, а на підставі незаконного рішення державного органу, якому держава делегувала повноваження щодо розпорядження землями державної власності, тому відновлення порушеного права позивачки слід здійснювати шляхом витребування спірних ділянок від добросовісних набувачів, однак апеляційний суд не врахував, що початок перебігу позовної давності для захисту цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли позивачка довідалася про порушення її права або про особу, яка його порушила і саме позивачка повинна довести не лише факт, через який вона не знала про порушення свого права, але й що вона не могла дізнатися про порушення свого права власності. У вказаному позові позивачка обґрунтувала порушення свого права на спадкування отриманням 08 серпня 2014 року відмови Управління Держземагенства у Хмельницькому районі Хмельницької області у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, тобто вона довідалася про можливе порушення свого права 08 серпня 2014 року. Отже, позивачкою пропущено строк позовної давності.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків суджу обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Так судом встановлено, що ОСОБА_2 з 20 жовтня 1968 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.
Рішенням Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 04 лютого 2002 року № 6 «Про затвердження технічної документації по передачі земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) з виготовленням державних актів на право приватної власності на землю» було вирішено передати у приватну власності земельну частку (пай) ОСОБА_2 , площею 4,14 га, номер земельної частки (паю) 14, а також відвести в натурі (на місцевості) земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) і виготовити та видати державні акти на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва взамін раніше виданих сертифікатів.
На підставі вказаного рішення сільської ради ОСОБА_2 03 квітня 2002 року видано Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 761703 на дві земельних ділянки, розміщених на території Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, площами 2,76 га і 1,38 га (разом – 4,14 га).
ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік ОСОБА_2 – ОСОБА_2 помер. ОСОБА_2 , як єдиний спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті свого чоловіка – ОСОБА_2 , за її заявою приватним нотаріусом Хмельницької районної державної нотаріальної контори Красовською Н. заведена спадкова справа № 629-2006 щодо майна ОСОБА_2 .
Разом з тим, нотаріусом повідомлено ОСОБА_2 , що Свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки спадкодавця згідно з Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 761703 від 03 квітня 2002 року немає можливості видати за відсутності витягу з Державного земельного кадастру на ці ділянки.
З метою присвоєння кадастрового номера земельним ділянкам, зазначеним в Державному акті на право приватної власності на землю серії Р1 № 761703 на ім`я її чоловіка – ОСОБА_2 , 08 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Управління Держземагентства у Хмельницькому районі Хмельницької області з заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру.
Рішенням державного кадастрового реєстратора ГУ Держземагентства у Хмельницькому районі Хмельницької області від 08 серпня 2014 року № РВ-6800071492014 ОСОБА_2 було відмовлено у внесенні відомостей щодо земельних ділянок згідно з Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 761703 від 03 квітня 2002 року до Державного земельного кадастру з таких підстав:
– невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме перетину із ділянкою № 6825088400:05:005:0185, площа співпадає на 0,9493 %; із ділянкою № 6825088400:05:005:0275, площа співпадає на 0,8053 %; із ділянкою № 6825088400:05:005:0276, площа співпадає на 0,3246 %; із ділянкою № 6825088400:05:005:0430, площа співпадає на 72,3673 %;
– розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора.
10 вересня 2015 року ОСОБА_2 отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа № 629-2006) після спадкодавця ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 2,7608 га, яка розташована на території Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району хмельницької області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала її померлому чоловіку на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 761703 від 03 квітня 2002 року.
Свідоцтво про право власності на земельну ділянку, площею 1,38 га, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 згідно з Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 761703 від 03 квітня 2002 року позивачка не може отримати у зв`язку з неможливістю реєстрації в Державному земельному кадастрі цієї ділянки через накладення ділянок відповідачів.
Земельна ділянка, площею 1,00 га з кадастровим № 6825088400:05:005:0430 наказом ГУ Держземагентства у Хмельницькій області від 06 червня 2014 року № 22-1136/14-14-СГ була передана у приватну власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.
01 липня 2014 року право власності на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:0430 зареєстровано за ОСОБА_5 12 січня 2018 року ОСОБА_5 здійснив поділ цієї земельної ділянки, внаслідок чого сформовано дві земельні ділянки: № 6825088400:05:005:1250, площею 0,90 га, та № 6825088400:05:005:1251, площею 0,10 га.
16 травня 2018 року земельну ділянку № 6825088400:05:005:1250, площею 0,90 га, ОСОБА_5 відчужив ОСОБА_1 , яка 07 грудня 2018 року здійснила її поділ, внаслідок чого сформовано 10 земельних ділянок, площею по 0,08 га кожна, з кадастровими №№: 6825088400:05:005:1330, 6825088400:05:005:1331, 6825088400:05:005:1332, 6825088400:05:005:1333, 6825088400:05:005:1334, 6825088400:05:005:1335, 6825088400:05:005:1336, 6825088400:05:005:1339, №6825088400:05:005:1340, 6825088400:05:005:1341, а також земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1337, площею 0,06 га, та ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1338, площею 0,04 га. Право власності на ці земельні ділянки зареєстровано за ОСОБА_1 
22 грудня 2018 року право власності на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1332 було зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 грудня 2018 року.
Земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1251, площею 0,10 га, ОСОБА_5 24 січня 2018 року відчужив ОСОБА_6 , який 10 січня 2019 року відчужив її ОСОБА_1 .
16 січня 2019 року ОСОБА_1 здійснила поділ вказаної земельної ділянки, внаслідок чого сформувалися ділянки з кадастровим № 6825088400:05:005:1361, площею 0,08 га, та кадастровим № 6825088400:05:005:1362, площею 0,02 га.
28 січня 2019 року ОСОБА_1 об`єднала земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1362, площею 0,02 га, із ділянкою з кадастровим № 6825088400:05:005:1337, площею 0,06 га, внаслідок чого сформувалася земельна ділянка з кадастровим № 6825088400:05:005:1363, площею 0,08 га. 29 січня 2019 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на цю земельну ділянку.
Отже, ОСОБА_1 є власницею земельних ділянок з кадастровими №№: 6825088400:05:005:1330; 6825088400:05:005:1331; 6825088400:05:005:1333; 6825088400:05:005:1334; 6825088400:05:005:1335; 6825088400:05:005:1336; 6825088400:05:005:1338; 6825088400:05:005:1339; 6825088400:05:005:1340; 6825088400:05:005:1341; 6825088400:05:005:1361; 6825088400:05:005:1363.
ОСОБА_4 є власницею земельної ділянки з кадастровим № 6825088400:05:005:1332.
Таким чином, усі вищевказані 13 спірних земельних ділянок (сумарною площею 1,00 га) сформовано внаслідок поділу (об`єднання) ділянки з кадастровим № 6825088400:05:005:0430, площею 1,00 га (у зв`язку з перетином з якою позивачці відмовлено у реєстрації в Державному земельному кадастрі спадкової земельної ділянки, площею 1,38 га).
Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 761703 від 03 квітня 2002 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 (про право власності на земельну ділянку площею 4,14 га (одна земельна ділянка 2,76 га, а друга – 1,38 га) на підставі рішення Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 04 лютого 2002 року № 6.
Вказаним рішенням Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 04 лютого 2002 року № 6 затверджено технічну документацію по передачі земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості), на підставі якої сформовано земельні ділянки та видано державні акти на земельні ділянки, у тому числі ОСОБА_2 .
Відповідно до висновку експерта від 14 жовтня 2024 року № 1112/024 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у цій цивільній справі надати відповідь по питанню накладення земельної ділянки згідно з Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 761703, площею 1,38 га, із земельними ділянками з кадастровими №№: 6825088400:05:005:1340, 6825088400:05:005:1334, 6825088400:05:005:1333, 6825088400:05:005:1363, 6825088400:05:005:1361, 6825088400:05:005:1335, 6825088400:05:005:1339, 6825088400:05:005:1341, 6825088400:05:005:1336, 6825088400:05:005:1331, 6825088400:05:005:1330, 6825088400:05:005:1338, 6825088400:05:005:1332, немає можливості, оскільки наявна в матеріалах цивільної справи копія технічної документації по передачі земельних часток (паїв) в натурі з виготовленням державних актів на право приватної власності на землю громадянам на території Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, виготовлена виробничо-комерційним малим підприємством «ЛІМБ» в 2002 році, враховуючи ухвалу від 09 квітня 2024 року та пункт 2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, не приймається до уваги, а інших матеріалів та даних натурного огляду недостатньо для встановлення місця розташування земельної ділянки, площею 1,38 га, згідно з Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 761703 (т. 5, а. с. 204-221).
На підтвердження факту накладення спірних земельних ділянок відповідачів на успадковану ОСОБА_2 земельну ділянку остання посилалася на висновок земельно-технічної експертизи, проведеної в кримінальному провадженні.
Так, згідно з висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 15 квітня 2021 року № 2372/2373/20-26-1059-1078/21-26, проведеної в межах кримінального провадження № 12019240250000077 від 15 лютого 2019 року, межі земельних ділянок з кадастровими №№: 6825088400:05:005:1332, 6825088400:05:005:1340, 6825088400:05:005:1334, 6825088400:05:005:1333, 6825088400:05:005:1363, 6825088400:05:005:1361, 6825088400:05:005:1335, 6825088400:05:005:1339, 6825088400:05:005:1341, 6825088400:05:005:1336, 6825088400:05:005:1331, 6825088400:05:005:1330, 6825088400:05:005:1338, накладаються (нашаровуються) з межами земельної ділянки, на яку видано Державний акт на ім`я ОСОБА_2 , серія Р1 № 761703, зареєстрована 03 квітня 2002 року за № 119 з відповідними площами накладень (т. 1, а. с. 120-149).
Також рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2014 року у справі № 686/17966/14-ц, що набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_2 до Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, Управління Держземагентства України у Хмельницькому районі Хмельницької області, ОСОБА_9 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні майном (у тому числі, щодо земельної ділянки з кадастровим № 6825088400:05:005:0430) відмовлено з підстав обрання позивачкою неналежного та неефективного способу захисту порушеного права.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 відповідачка ОСОБА_1 заявила клопотання про застосування строку позовної давності (т. 2, а. с. 4-12).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1216, ч.1 ст.1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України).
Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Отже, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 14.04.2021 року у справі № 754/11747/18, від 15.03.2023 року у справі № 759/8653/17.
Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно з ч.1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
За змістом ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Згідно статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вказано вище ОСОБА_1 є власницею земельних ділянок з кадастровими № №: 6825088400:05:005:1330; 6825088400:05:005:1331; 6825088400:05:005:1333; 6825088400:05:005:1334; 6825088400:05:005:1335; 6825088400:05:005:1336; 6825088400:05:005:1338; 6825088400:05:005:1339; 6825088400:05:005:1340;6825088400:05:005:1341; 6825088400:05:005:1361; 6825088400:05:005:1363.
Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 15 квітня 2021 року № 2372/2373/20-26-1059-1078/21-26, проведеної в межах кримінального провадження № 12019240250000077 від 15 лютого 2019 року, межі земельних ділянок з кадастровими №№: 6825088400:05:005:1332, 6825088400:05:005:1340, 6825088400:05:005:1334, 6825088400:05:005:1333, 6825088400:05:005:1363, 6825088400:05:005:1361, 6825088400:05:005:1335, 6825088400:05:005:1339, 6825088400:05:005:1341, 6825088400:05:005:1336, 6825088400:05:005:1331, 6825088400:05:005:1330, 6825088400:05:005:1338, накладаються (нашаровуються) з межами земельної ділянки, на яку видано Державний акт на ім`я ОСОБА_2 , серія Р1 № 761703, зареєстрована 03 квітня 2002 року за № 119 з відповідними площами накладень.
Отже, вказаним висновком експерта підтверджено, що спірні земельні ділянки ОСОБА_1 повністю накладаються на земельну ділянку ОСОБА_2 згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 № 761703 від 03 квітня 2002 року, а оспорюваний наказ Головного управління Держгеокадастру від 6.06.2014 року № 22-1136/14-14-СГ про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки 6825088400:05:005:0430 площею 1 га дійсно є незаконним, оскільки прямо суперечить нормі ч.5 ст. 116 ЗК України - вказана земельна ділянка не належала до земель державної власності і не була вільною, а належала на праві власності позивачці як спадкоємиці ОСОБА_2 згідно з Державним актом на право приватної власності на землю Р1№ 761703 від 03.04.2002 року.
Вказані обставини встановлені дослідженими доказами по справі, а також постановою Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року.
Таким чином слід дійти висновку, що прийнявши в установленому законом порядку спадщину, позивачка з часу її відкриття набула право на успадковану земельну ділянку, у тому числі площею 1,38 га, згідно з Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 761703 від 03 квітня 2002 року. Вказана земельна ділянка вибула з володіння позивачки не з її волі, а на підставі незаконного рішення державного органу, якому держава делегувала повноваження щодо розпорядження землями державної власності, тому відновлення порушеного права позивачки слід здійснювати саме шляхом витребування спірних ділянок від добросовісного набувача, яким є ОСОБА_1 , відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків? які не відповідають обставинам справи. що позивачка не є власником спірної земельної ділянки, а тому її позовні вимоги про витребовування земельних ділянок як власника є безпідставними.
Однак в той же час, під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 заявила клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності (т. 2, а. с. 4-12). Зазначала, що 22 серпня 2014 року ОСОБА_2 вже зверталася до суду з позовом до Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, Управління Держземагентства України у Хмельницькому районі Хмельницької області, ОСОБА_9 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні майном (у тому числі, щодо земельної ділянки з кадастровим № 6825088400:05:005:0430), у задоволенні якого рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2014 року у справі № 686/17966/14-ц, що набрало законної сили, відмовлено.
У вказаному позові позивачка ОСОБА_2 обґрунтувала порушення свого права на спадкування отриманням 08 серпня 2014 року відмови Управління Держземагенства у Хмельницькому районі Хмельницької області у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, тобто вона довідалася про можливе порушення свого права 08 серпня 2014 року, а з вищевказаним позовом (№ 686/17966/14-ц) звернулася до суду 22 серпня 2014 року. Отже, позивачкою пропущено строк позовної давності.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини четверта, п`ята статті 267 ЦК України).
У постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем».
Велика Палата Верховного Суду у пункті 58 постанови від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, провадження № 12-97гс19, зазначила, що «…суд апеляційної інстанції правильно вказав на те, що оскільки право власності держави на спірну земельну ділянку було порушено в момент її вибуття з володіння держави у володіння іншої особи, а не в момент укладення цією особою наступного правочину з відчуження земельної ділянки та набрання законної сили судовим рішенням, яким підтверджено факт неправомірності вибуття спірної земельної ділянки та порушення права власності держави, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли держава в особі уповноваженого органу довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила».
Подібні правові висновки також викладено у постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 335/8468/18, провадження № 61-8286св21.
Таким чином, визначаючи початок перебігу позовної давності у цьому спорі, слід виходити із того, коли про порушене право довідалася або могла довідатися позивачка.
При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин.
У справах про захист прав власності при застосуванні статті 261 ЦК України слід виходити з презумпції можливості та обов`язку власника знати про стан своїх майнових прав, а тому саме позивачка повинна довести не лише факт, через який вона не знала про порушення свого права, але й що вона не могла дізнатися про порушення свого права власності.
Як зазначено вище позивач дізналася про порушення свого права власності на земельну ділянку 08 серпня 2014 року, після отримання відмови Управління Держземагенства у Хмельницькому районі Хмельницької області у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру.
Для захисту даного права вона звернулася в суд з позовом, однак рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2014 року у справі № 686/17966/14-ц, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_2 до Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, Управління Держземагентства України у Хмельницькому районі Хмельницької області, ОСОБА_9 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні майном (у тому числі, щодо земельної ділянки з кадастровим №6825088400:05:005:0430) відмовлено з підстав обрання позивачкою неналежного та неефективного способу захисту порушеного права.
З повторним вже віндикаційним позовом про витребування земельних ділянок позивачка звернулася до суду лише 28 січня 2022 року.
В судовому засіданні апеляційного суду, при повторному розгляді справи в апеляційному порядку представник позивача подав до суду клопотання про поновлення строку для захисту порушеного права позивачки та просив визнати хвороби ОСОБА_2 поважними причинами пропуску строку позовної давності. При цьому, надав копії медичної картки амбулаторного хворого та виписки з медичних документів.
Так, згідно з даними, які містяться в наданих медичних документах, позивачка в період з квітня 2014 року по червень 2018 року хворіла, кілька разів перебувала на стаціонарному лікуванні (з 01 серпня 2016 року по 16 серпня 2016 року, з 17 листопада 2015 року по 01 грудня 2015 року) та декілька разів на амбулаторному лікуванні.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що позивачка з серпня 2014 року, фактично зібравши необхідні докази для відповідного звернення до суду, будучи обізнаною про порушення своїх прав з 08 серпня 2014 року, з урахуванням необхідності зміни способу захисту права, повторно, в строк до 08 серпня 2017 року, до суду з новим позовом не звернулася. 
Оцінюючи доводи апелянта щодо поважності пропуску строку позовної давності колегія суддів зазначає, що наявні хвороби ОСОБА_2 не завадили їй звернутися до суду для захисту свого права на земельну ділянку вперше в серпні 2014 року та, відповідно, не є підставою для висновку про відсутність можливості ОСОБА_2 звернутися до суду повторно в межах строку позовної давності. 
Більш того, ОСОБА_2 , надаючи пояснення в суді апеляційної інстанції щодо причин її незвернення до суду з позовом з урахуванням необхідності зміни способу захисту вказала, що вона свідомо не зверталася до суду повторно для захисту свого права на земельну ділянку, оскільки не мала такого бажання, з огляду на те, що вважала такі дії безперспективними.
Таким чином, враховуючи наведене, слід дійти висновку, що позивачка пропустила без поважних причин строк позовної давності звернення до суду.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 є обґрунтованим, нею доведено порушення свого права та неправомірного вибуття з її власності спірної земельної ділянки поза її волею, однак нею пропущено строк позовної давності звернення до суду за захистом свого порушеного права без поважних причини і саме у зв`язку з цим слід відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Суд першої інстанції, правильно відмовивши у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , в той же час помилився з мотивами такої відмови, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене судове рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_1 змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції даної постанови, а в іншій частині - залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції даної постанови.
В решті рішення залишити без змін
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 08 квітня 2026 року.

Судді    А.М. Костенко
Р.С. Гринчук
О.І. Талалай